ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Черкаси

Справа № 702/548/20		
Провадження № 22-ц/821/238/21		
категорія 310020000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого: Єльцова В. О. 
суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання.

в с т а н о в и в :
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
13 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є рідною донькою відповідача, шлюб між її батьками розірвано 05 вересня 2014 року.
Позивач вказала, що на даний час вона продовжує навчатися у вищому навчальному закладі Уманський державний педагогічний університет ім.. П. Тичини (згідно контракту 1-й курс заочна форма навчання). Вартість навчання за рік становить 13 400 грн.
Вказала, що її батько ОСОБА_2 працює водієм Уманської підстанції швидкої медичної допомоги (Монастирищенська ЦРЛ) та одержує заробітну плату, у зв`язку з чим має змогу утримувати її.
Просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на дитину, що продовжує навчання в розмірі ј частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до закінчення навчання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кошти на її утримання у розмірі ј частини всіх видів його доходів, щомісячно, на період її навчання в Уманському державному педагогічному університеті імені Павла Тичини, але не більше як до досягнення нею 23 років, починаючи з 13.10.2020. 
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 840,80 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить змінити рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2020 року, ухваливши стягувати з нього ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , кошти на її утримання у розмірі 600 гривень щомісячно, до закінчення навчання в Уманському державному педагогічному університеті імені Павла Тичини, але не більше як до досягнення нею 23 років.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач просила стягувати аліменти саме до моменту закінчення навчання, однак не зазначила при цьому до якої конкретно дати, вимоги про стягнення аліментів до досягнення нею 23 років вона не заявляла, тому суд задовольнив вимогу позивача, яка не заявлялася.
Крім того, судом було встановлено, про що відображено в рішенні, що позивач офіційно працевлаштована, отримує матеріальну допомогу від матері: мати купує одяг, продукти харчування, оплачує комунальні послуги, що не заперечувалося іншою стороною у справі.
Скаржник також указує, що стягнувши аліменти в розмірі ј частини усіх його видів доходу, суд встановив, що позивач потребує матеріальної допомоги, однак будь-якого обґрунтування з даного приводу не надано.
Виходячи з принципу рівності обох батьків, а також об`єктивно доведених витрат позивачем на навчання, відповідач вважає, що суд повинен з нього стягнути 600 грн. аліментів, як суму, яка знаходить своє підтвердження матеріальної допомоги на навчання. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , відповідач у справі, є батьком, позивачки у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 21.06.1999 відділом реєстрації актів громадянського стану Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 60 (а. с. 5).
Згідно з довідкою № 672, виданою 24.09.2020 Уманським державним педагогічним університетом імені Павла Тичини, ОСОБА_1 про те, що вона дійсно є студенткою 156 м групи І курсу освітнього ступеня магістр, спеціальність 014.01 середня освіта (Українська мова і література), факультету української філології Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини, заочна форма навчання, основа навчання контракт, термін навчання в університеті з 15.09.2020 по 31.05.2022 (а.с. 6).
Відповідно до договору про надання платної освітньої послуги № 1512 від 16.09.2020, укладеного між Уманським державним педагогічним університетом імені Павла Тичини в особі в.о. ректора ОСОБА_3 (заклад) та ОСОБА_1 (здобувач), заклад зобов`язується за рахунок коштів здобувача та/або законного представника надати освітню послугу, а саме здійснення навчання: за спеціальністю 014.01 середня освіта (Українська мова і література), за ступенем магістр, строк надання освітньої послуги: 1 рік 9 місяців. 
Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 25460,00 грн. Плата вноситься посеместрово: за перший рік навчання 13400 грн, за другий рік навчання 12 060 грн (а.с.25-28).
Згідно з договором про навчання у закладі вищої освіти № 107 від 16.09.2020, укладеного між Уманським державним педагогічним університетом імені Павла Тичини в особі в.о. ректора ОСОБА_3 (заклад) та ОСОБА_1 (вступник), заклад бере на себе зобов`язання: зарахувати вступника на навчання І курсу після виконання вимог умов прийому на навчання для здобуття вищої освіти, правил прийому та укладення договору; здійснити підготовку вступника за заочною формою навчання, за спеціальністю 014.01 середня освіта (Українська мова і література), для здобуття ступеня вищої освіти магістр. Фінансування навчання здійснюється за рахунок коштів фізичних осіб (а.с. 29-32).
Відповідно до квитанцій від 07.10.2020, 07.10.2020, 29.10.2020 та від 29.10.2020 ОСОБА_1 сплатила за навчання в Уманському державному педагогічному університеті ім. П.Г. Тичини 13400 грн. (а.с.24)

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
П. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначає, що малозначними справами є в тому числі справи про стягнення аліментів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Апеляційний суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18 травня 2018 року).
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції частково не відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком є ОСОБА_2 (а.с. 5).
Відповідно до довідки № 672, виданою 24.09.2020 Уманським державним педагогічним університетом імені Павла Тичини, ОСОБА_1 про те, що вона дійсно є студенткою 156 м групи І курсу освітнього ступеня магістр, спеціальність 014.01 середня освіта (Українська мова і література), факультету української філології Уманського державного педагогічного університету імені Павла Тичини, заочна форма навчання, основа навчання контракт, термін навчання в університеті з 15.09.2020 по 31.05.2022 (а.с. 6).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом статті 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей до 23 років, які продовжують навчатись, а не утримувати повнолітніх дітей до 23 років за умови продовження ними навчання, та врахував, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, яка продовжує навчання.
Суд апеляційної інстанції частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За нормами статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Статтею 200 СК України  передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Враховуючи наведені правові норми та обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач є працездатною особою, який зобов`язаний та має можливість утримувати повнолітню доньку, оскільки остання потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням в університеті, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з нього аліментів.
Водночас, суд належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів у розмірі ј частини усіх видів доходів відповідача щомісячно.
Так, обов`язок утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, виникає у обох батьків, у зв`язку з чим суд повинен був перевірити та врахувати матеріальний стан обох батьків, а також необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем її знаходження.
Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини справи, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Однак, доказів на підтвердження витрат, пов`язаних саме з навчанням ОСОБА_1 матеріали справи не містять.
Так, судом враховано, а позивачкою не заперечувався той факт, що вона працює, отримує дохід, за ці кошти оплатила навчання за перший семестр, проте ОСОБА_1 навчається в Уманському педагогічному університеті імені Павла Тичини, що знаходиться не за місцем її проживання, для забезпечення навчання необхідно їздити до навчального закладу, здійснювати найм житла в м. Умань, купувати підручники, що потребує додаткових коштів.
А тому, враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання, а також вимоги розумності і справедливості, колегія вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 13 жовтня 2020 року до досягнення ОСОБА_1 23-річного віку, або закінчення навчання.
За таких обставин, рішення суду на підставі п.1 ч.1ст. 376 ЦПК України в частині розміру аліментів підлягає зміні.
Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що апеляційну скаргу    ОСОБА_2  задоволено частково на 68 %, то з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору, понесені відповідачем судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягають компенсації за рахунок держави в сумі 857 грн. 60 коп.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу   ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2020 року в частині розміру аліментів змінити.
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , аліменти на користь  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації та фактичне проживання: АДРЕСА_2 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13.10.2020 і до закінчення ОСОБА_1 навчання в Уманському державному педагогічному університеті імені Павла Тичини, але не більше як до досягнення нею 23 років.
Компенсувати   ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , за рахунок держави судовий збір в розмірі 857 грн. 60 коп. за подачу апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 23 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді: