ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 березня 2021 року           справа №418/4774/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника відповідача Остаповича І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса на рішення Міловського районного суду Луганської області від 28 січня 2021 року (повне судове рішення складено 28 січня 2021 року у смт Мілове Міловського району Луганської області) у справі № 418/4774/20 (суддя в І інстанції Гуцол М.П.) за позовом ОСОБА_1 до Відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 , Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса про скасування постанови № 17254 від 10.12.2020 про накладення адміністративного стягнення,

                                                           УСТАНОВИВ:

24.12.2020 ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до заступника начальника з персоналу відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 » ім. В. Банних Луганського прикордонного загону військова частина НОМЕР_1 Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України підполковника ОСОБА_3 про скасування постанови № 137254 від 10.12.2020 про накладення адміністративного стягнення. 
Позовна заява мотивована тим, що 10.12.2020 посадовою особою, заступником начальника відділу з персоналу підполковником ОСОБА_3 винесено постанову № 137254 від 10.12.2020, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП). Представник позивача наголосив, що позивач з правопорушенням не згодний, посилався на те, що перетин ОСОБА_1 кордону був зумовлений тим, що він має дитину з інвалідністю, стан якої суттєво погіршився, тому був змушений терміново прибути за місцем проживання своєї родини як внутрішньо переміщена особа у м. Святогірськ Донецької області для виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, постанова не містить доказів підтвердження його вини у вчинені адміністративного правопорушення, тому ця постанова є не обґрунтованою.
Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 28 січня 2021 року позовні вимоги задоволені.
Не погодившись з таким судовим рішенням, Луганський прикордонний загін імені Героя України полковника Євгенія Пікуса подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення наявні пояснення позивача, написані ним власноруч, в яких він підтвердив дані, викладені у оскарженій постанові, позивач не висказував будь-яких заперечень або зауважень до змісту відібраних пояснень. Натомість, місцевим судом надано таким обставинам неправильну оцінку, що призвело до неправильного вирішення спору.
В судовому засіданні представник Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Інші особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
Постановою від 10.12.2020 № 137254, винесеною заступником начальника відділу з персоналу підполковника ОСОБА_3 , було визнано позивача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн.
Зі змісту оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення від 10.12.2020 № 137254 слідує, що під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у міждержавному пункті пропуску через державний кордон України «Мілове» було виявлено громадянина України ОСОБА_1 , який пояснив, що 09.12.2020 о 17 годин 00 хвилин перетнув державний кордон України до РФ в н.п.«Успенка» на напрямку н.п.«Успенка» (ТОТ) - н.п. «Матвєєв Курган» (РФ), здійснив виїзд з тимчасово окупованої території України до Російської Федерації, чим порушив п.3 «Порядку в`їзду осіб переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затвердженої Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 № 815 (далі – Порядок № 815), тобто скоїв правопорушення, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.204-2 КУпАП.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Так, ч.1 ст. 204-2 КУпАП передбачена відповідальність за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.
Отже, вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту, зокрема, на Закон України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях».
Відповідно до частин 1 та 3 статті 12 цього Закону, в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду.
Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.
28.11.2019 набрав чинності Порядок № 815, відповідно до п. 1 якого, він визначає процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях (далі - тимчасово окуповані території) та з таких територій.
Дія цього Порядку поширюється на всіх фізичних та юридичних осіб, які здійснюють такий в`їзд/виїзд і переміщення товарів через контрольні пункти в`їзду-виїзду, контрольні пункти в`їзду-виїзду на залізниці.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 815 (в редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення), в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку.
Контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону.
Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.
З визначення термінів, викладених в пункті 2 Порядку вбачається, що контрольний пункт в`їзду/виїзду - це комплекс будівель, спеціальних, інженерних споруд і технічних засобів, розташованих на спеціально визначеній земельній ділянці, де здійснюються заходи контролю в`їзду-виїзду осіб, транспортних засобів та товарів, які переміщуються на тимчасово окуповані території та з таких територій.
Лінія розмежування - умовна лінія на місцевості між тимчасово окупованими територіями та контрольованими територіями, яка проходить по передньому краю передових позицій об`єднаних сил;
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що положення Порядку визначають правила в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях та виїзду з них виключно через контрольні пункти, які розташовані на спеціально визначеній земельній ділянці в межах лінії розмежування, при цьому такі контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону.
Таким чином, особа підлягає відповідальності за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП виключно у разі переміщення саме через лінію розмежування поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, на позивача накладено стягнення за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП за перетинання державного кордону через непрацюючий пункт пропуску «Успенка», закритий розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18.02.2015 № 106-р.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державний кордон України», державним кордоном України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.
Згідно з частинами 1 та 3 статті 9 цього Закону, перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.
Стаття 35 Закону України «Про державний кордон України» передбачає, що особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.
Зокрема, стаття 204-1 КУпАП передбачає відповідальність за незаконне перетинання або спробу незаконного перетинання державного кордону України.
Таким чином, незаконний перетин державного кордону України не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, оскільки положення Порядку забороняють в`їзд/виїзд поза визначеними контрольними пунктами саме через лінію розмежування, а не державного кордону.
Відповідно до вимог ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього кодексу; 3) про закриття справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відтак, висновок суду першої інстанції про необхідність скасування постанови № 137254 від 10.12.2020 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, є законним та обґрунтованим.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Також рішенням суду першої інстанції стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Луганського прикордонного загону імені героя України полковника Євгена Пікуса на користь  позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4188,00 грн.
Оскільки в апеляційній скарзі не наведено жодних мотивів незгоди з судовим рішенням в цій частині, апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції  в частині розподілу між сторонами витрат на правничу допомогу. 
Не висловлювався відповідач і протягом розгляду справи в суді першої інстанції щодо неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу.
Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Луганського прикордонного загону імені Героя України полковника Євгенія Пікуса – залишити без задоволення.
Рішення Міловського районного суду Луганської області від 28 січня 2021 року у справі № 418/4774/20 – залишити без змін.
Повне судове рішення – 25 березня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            Т. Г. Гаврищук

                                                                                                    А. А. Блохін