П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 946/4033/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бальжик О.І.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Косцової І.П.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №337-ДК/0140П0/08/01/-20 від 11.06.2020 року. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з наказом, на підставі якого було проведено перевірку, його ознайомлено не було, про проведення обстеження земельної ділянки та перевірку дотримання вимог земельного законодавства не повідомлено.
11.06.2020 року о 15.00 поштою ним було отримано протокол про адміністративне правопорушення, при ознайомлені з яким він дізнався, що розгляд справи про адміністративне правопорушення вже відбувся 11.06.2020 року о 10.00 в приміщенні ГУ Держгеокадастру в Одеській області. Повідомлення про розгляд справи на його адресу надійшло лише 13.06.2020 року. Таким чином позивач наголошує, що відповідачем не було виконано обов`язок щодо належного та своєчасного сповіщення про розгляд справи про адміністративне правопорушення, чим його було позбавлено можливості реалізувати передбачені ст.268 КУпАП права. Крім того зазначив, що земельна ділянка площею 40 га, стосовно якої констатовано факт самовільного використання, не є сформованою, їй не присвоєний кадастровий номер, вона не має своїх меж, площі, щодо неї відсутні відомості про внесення інформації до ДЗК, а відтак, відносно неї не зареєстровані речові права та неможливо встановити її власника. Протокол про адміністративне правопорушення, постанова про накладення адміністративного стягнення та акти перевірки мають лише загальні відомості щодо земельної ділянки, які не конкретизують а ні місце її розташування, ані її точну площу, що виключає можливість її належної ідентифікації. Так само в планах-схемах відсутні відомості щодо місцезнаходження земельної ділянки, не зазначено власника земельних ділянок, окреслення конкретних меж та сусідніх ділянок, не зазначено точних координат, що, на думку позивача, не дає можливості встановити точне місцезнаходження ділянки. Акт обстеження земельної ділянки не містить жодних доказів на підитвердження того, що земельна ділянка самовільно використовується саме позивачем, в той час як відомості, зазначені у листі Суворовської селищної ради вих.№02-13/271 від 27.04.2020 року, які слугували підставою для визначення його вини, не перевірялися та нічим не підтверджені. Крім того, вказаний лист отриманий поза межами проведеної перевірки, а тому не є належним і допустимим доказом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 серпня 2020 року позов задоволено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що в порушення ст.268 КУпАП відповідач розглянув справу про адміністративне правопорушення у відсутності позивача та за відсутності даних про його своєчасне сповіщення про місце і час розгляду справи.
Крім того судом зазначено, що наведена у акті перевірки план-схема не дає можливості встановити точне місцезнаходження земельної ділянки, яка була об`єктом перевірки, її реальну площу, оскільки не містить масштаб, окреслення конкретних меж та сусідніх земельних ділянок, точних координат, а відтак, не може достеменно свідчити, що саме зазначена земельна ділянка була об`єктом перевірки. Також матеріали адміністративного провадження не містять доказів на підтвердження того, що саме позивач вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 53-1 КУпАП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, Головне управління Держгеокадастру в Одеській подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалене у справі рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що матеріали справи містять відеозапис, з якого вбачається, що позивачеві роз`яснено його права та повідомлено про дату, час та місце розгляду справи. Крім того йому направлено протокол про адміністративне правопорушення, який містив відомості щодо розгляду справи. Вказаний протокол позивачем отримано 06.06.2020 року.
Стосовно суті адміністративного правопорушення зазначено, що матеріали адміністративного провадження цілком точно відображають розташування земельної ділянки з прив`язкою до місцевості, а сама площа, що самовільно зайнята, встановлена шляхом фактичного заміру. Крім того, факт самовільного зайняття земельної ділянки підтверджується рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.10.2018 року у справі 500/6596/17, яким позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП.
Позивач свої правом на подання відзиву до апеляційної скарги не скористався.
У зв`язку з відсутністю клопотань від учасників справи про розгляд за їх участю, судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог п.1 ч. ст. 311КАС України справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області «Про здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності» від 26.05.2020 року за №337-ДК посадовою особою відповідача проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту - земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності, площею 40 га, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту) (а.с.63- 64).
За результатами вказаної перевірки складено Акт обстеження земельної ділянки за №337-ДК/230/АО/10/01/-20 від 02.06.2020 року, згідно з яким перевіркою з виїздом на місце встановлено, що земельна ділянка площею 30 га із 40 га, яка розташована на північній частині від смт. Суворове Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту), на момент обстеження засіяна сільськогосподарською культурою - озимою пшеницею, інша частина земельної ділянки площею 10 га - не використовується (а.с.12-14, 66-68).
Того ж дня відповідачем складено Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства №337-ДК/200/АП/09/01/-20 щодо об`єкту - земельної ділянки, яким зафіксовано, що за даними Міськрайонного управління в Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Одеської області земельна ділянка площею 40 га, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту) - державної форми власності; категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; за укладом угідь – пасовища.
Згідно даних Державного земельного кадастру, правовстановлюючі документи та документація із землеустрою в Державному фонді документації із землеустрою на вищевказану земельну ділянку відсутні, дана земельна ділянка не передана у власність та не надана у користування.
Відповідно до листа Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області за №02-13/271 від 27.04.2020 року земельна ділянка використовується ОСОБА_2 без жодних правових підстав.
Також, згідно наявних у Міськрайонному управлінні книг реєстрації державних актів та договорів оренди, дана земельна ділянка не передана у власність та не надана у користування.
Враховуючи відсутність рішення органів влади чи місцевого самоврядування щодо передачі у власність чи у користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення, державної форми власності, площею 30 га, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населеного пункту), дії ОСОБА_2 свідчать про самовільне зайняття вищевказаних земельних ділянок (а.с.15-18, 69-72).
02.06.2020 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель у Болградському, Ізмаїльському, Кілійському, Ренійському районах та м. Ізмаїлі управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держагеокадастру в Одеській області Полуляховим Є.О. складено протокол про адміністративне правопорушення №337-ДК/0152П/07/01/-20 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 53-1 КУпАП (самовільне зайняття земельної ділянки).
Від отримання копії протоколу ОСОБА_2 у присутності двох свідків відмовився (а.с.19-21, 73-76, 98), у зв`язку з чим копію вказаного протоколу направлено на адресу ОСОБА_2 поштою, яку останній отримав 11.06.2020 року о 15.00 (а.с.19-21, 24,73-76, 98).
09.06.2020 року за вих.№31-15-0.43-6029/2-20 на адресу ОСОБА_2 направлено повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення о 10.00 11.06.2020 року в приміщенні Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (а.с.25-27, 77, 78).
Вищевказане повідомлення отримано ОСОБА_2 13.06.2020 року (а.с.28, 95).
11.06.2020 року відповідачем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №337-ДК/0140П0/08/01/-20 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень (а.с.29-34, 79-84).
Законність постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є предметом спору у справі, що розглядається.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це.
Згідно ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі дотримання відповідної процедури.
Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не виконано обов`язку щодо належного сповіщення позивача про розгляд справи.
Так, матеріали справи свідчать про те, що копію протоколу про адміністративне правопорушення, в якому зазначено дату, час та місце розгляду справи, позивач отримав поштою 11.06.2020 року о 15.00, а безпосередньо саме повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення отримано позивачем поштою 13.06.2020 року, тобто через 2 дні після розгляду справи та накладення адміністративного стягнення (а.с.24-27, 77, 78).
Таким чином, матеріали справи не місять доказів того, що позивача було належним чином повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення.
При цьому доводи апелянта про те, що позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в присутності свідків під відеофіксацію, судова колегія відхиляє, оскільки за наслідком перегляду наданого відеозапису вбачається, що він не містить жодних повідомлень ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення (а.с 98).
За таких обставин, судом першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, зроблено вірний висновок, що відповідачем було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, що призвело до порушення права позивача приймати участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення та інших прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначених ст. 268 КУпАП.
Крім того, ретельно дослідивши зібрані відповідачем матеріали на підтвердження вини позивача, судова колегія зазначає, що наведена в Актах план-схема не дає можливості встановити точне місцезнаходження земельної ділянки, яка була об`єктом перевірки, її реальну площу, оскільки в них не вказано масштаб, окреслення конкретних меж та сусідніх земельних ділянок, точних координат, а відтак, наведена в цих актах інформація не може достеменно свідчити, що саме зазначена земельна ділянка була об`єктом перевірки.
Апелянтом зазначено, що вказана план-схема викопійована  з публічної кадастрової карти з прив`язкою до місцевості та сусідніх земельних ділянок, однак Акти не містять жодних посилань на публічну кадастрову карту чи сусідні земельні ділянки з зазначенням їх кадастрового номеру.
Крім того, матеріали справи не містять докази на підтвердження самовільного зайняття позивачем земельної ділянки загальною площею 30 га, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області.
Притягаючи позивача до адміністративної відповідальності, посадова особа виходила виключно з даних, зазначених у листі Суворовської селищної ради за вих.№02-13/271 від 27.04.2020 року, які були отримані поза межами перевірки, ніким не перевірялися та нічим не підтверджені.
Посилання апелянта на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.10.2018 року у справі 500/6596/17, яким позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, не можуть свідчити про доведеність вини позивача, оскільки у вказаній справі досліджувались обставини, що мали місце у 2017 році. 
З огляду на зазначене судова колегія приходить до висновку, що факт вчинення ОСОБА_2 порушення земельного законодавства, а саме: самовільного зайняття земельної ділянки загальною площею 30 га, яка розташована на території Суворовської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області відповідачем не доведений належними доказами.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що за відсутності належних доказів з боку суб`єкта владних повноважень щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення та встановлених під час судового розгляду фактів порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності, визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення є неможливим.
Таким чином суд першої інстанції правомірно скасував оскаржувану постанову та закрив провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_2 на підставі пункту першого статті 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАП. 
Оскільки доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для задоволення апеляційної скарги Держгеокадастру та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає. 
Відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись ст.ст.    272,  286,  308,  311,  315,  316,  321,  322,  325 КАС України, суд,-          
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області - залишити без задоволення.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 серпня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Косцова І.П.	
Судді	    	Осіпов Ю.В.    Скрипченко В.О.