Постанова                                                                        
Іменем України
18 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 133/203/20
провадження № 61-8232св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Висоцька В. С., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., 
учасники справи:
боржник -  ОСОБА_1 , 
суб`єкт оскарження - старший державний виконавець Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Полончук Тетяна Олександрівна,
стягувач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого                    2020 року у складі судді Сороки Д. В. та постанову Вінницького апеляційного суду   від 21 квітня 2020 року у складі колегії суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В., Стадника І. М., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Полончук Тетяни Олександрівни, стягувач - ОСОБА_2 ,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2020 року  ОСОБА_1  звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Козятинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби (далі - Козятинський міськрайонний ВДВС)               Полончук Т. О., стягувач - ОСОБА_2 .
Скаргу мотивовано тим, що відповідно до рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 25 жовтня 2005 року ОСОБА_1 є платником аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини усіх видів заробітку, щомісяця але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходу громадян, до досягнення дитиною повноліття.
Виконавчий лист № 2-29, виданий 29 грудня 2005 року, знаходиться на виконанні Козятинської ДВС, виконавче провадження від 13 лютого                     2018 року № 55780807. 
Після звільнення з роботи в м. Києві, за декілька місяців він прострочив сплату аліментів оскільки, не працював, у зв`язку з чим йому була нарахована заборгованість з розрахунку середнього заробітку по даній місцевості, яка станом на 01 березня 2018 року становила 8 311,50 грн.
Після погашення заборгованості 28 лютого 2018 року в сумі 8 311,50 грн, в розрахунку виконавця станом на 01 березня 2018 року зазначена заборгованість була відсутня. В подальшому боржник не працював, але щомісяця сплачував аліменти в гарантованому державою розмірі - не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із проведених державним виконавцем розрахунків за 2018, 2019 роки і доданих до скарги квитанцій вбачається, що щомісяця в передбачених статтею 182 СК України розмірах, він сплачував аліменти, проте державний виконавець  Полончук Т. О., безпідставно нараховує суму аліментів, що підлягає до сплати в розмірі середнього заробітку працівника для цієї місцевості відповідно до  ч. 2 ст. 195 СК України.
Сукупний розмір заборгованості по сплаті аліментів на 31 грудня 2019 року державним виконавцем визначений в сумі 12 918,25 грн.
В провадженні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області знаходиться справа № 133/111/2020 за скаргою   ОСОБА_1 , на неправомірні дії старшого державного виконавця Полончук Т. О. щодо нарахування боргу по сплаті аліментів, яка призначена до розгляду.
25 січня 2020 року засобами поштового зв`язку він отримав повідомлення про внесення щодо нього відомостей до Єдиного реєстру боржників, виготовленого старшим державним виконавцем Полончук Т. О. 20 січня             2020 року, підставою якого зазначено те, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 01 січня 2020 року з 14 вересня 2005 року по 31 грудня 2019 року становить 12 918,25 грн, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці.
У цей же день ОСОБА_1  отримав постанови, винесені 20 січня 2020 року старшим державним виконавцем Полончук Т. О.: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, - всі до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
ОСОБА_1 зазначав, що заборгованість по сплаті аліментів у нього відсутня навіть в розмірі сукупних відповідних платежів за три місяці, тому у державного виконавця не було підстав виносити такі постанови. Оскільки державний виконавець безпідставно нараховувала до сплати аліменти з розміру середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив суд: 
-          визнати дії старшого державного виконавця Козятинського міськрайонного ВДВС Полончук Т. О. незаконними, що виразилися в безпідставному винесенні 20 січня 2020 року постанов про внесення щодо нього відомостей до Єдиного реєстру боржників, а саме: про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, - всі обмеження до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 
-          зобов`язати старшого державного виконавця Полончук Т. О. усунути його порушене право шляхом скасування постанов від 20 січня                    2020 року про внесення щодо нього відомостей до Єдиного реєстру боржників, а саме: про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання.
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області                                від 18 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що старший державний виконавець Козятинського міськрайонного ВДВС Полончук Т. О. при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з ОСОБА_1 за поточний місяць правомірно виходила з того, що розрахунок заборгованості слід здійснювати у відповідності до положення частини другої статті 195 СК України. Оскільки розрахунок заборгованості є правильним, відповідно оскаржувані постанови винесені  державним виконавцем правомірно.
Отже, державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов діяв в межах наданих йому законом повноважень, а відтак порушень прав   ОСОБА_1 з боку державного виконавця не встановлено.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
У травні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області                             від 15 червня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду                     від 21 квітня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з Козятинського міськрайонного суду Вінницької області.
У серпні 2020 року справу № 133/203/20 передано до Верховного Суду. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Скаржник просив суд скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 
400 ЦПК України). 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень 
 ОСОБА_1  зазначає частину другу статті 389 ЦПК України з посиланням на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Суди попередніх інстанцій в порушення норми частини першої статті 229 ЦПК України, не дослідили письмовий доказ - розрахунок заборгованості по аліментах, складений державним виконавцем станом на 01 березня             2018 року. Судами не взято до уваги те, що державний виконавець безпідставно застосувала частину другу статті 195 СК України і продовжувала нараховувати заборгованість при сплаті заявником в подальшому аліментів щомісяця в розмірі, передбаченому частиною другою статті 182 СК України. В порушення пункту 3 частини другої статті 260 ЦПК України, суди не надали правову оцінку діям старшого державного виконавця, а саме у незастосуванні частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».
Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив.
Фактичні обставини справи 
Судами встановлено, що в провадженні Козятинського міськрайонного ВДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) знаходиться виконавче провадження № 55780807, відкрите постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 13 лютого 2018 року за виконавчим листом № 2-29, виданого 29 грудня 2005 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 14 вересня 2005 року до повноліття дитини.
20 січня 2020 року старшим державним виконавцем Худякову С. В. направлено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників, з якого вбачається, що ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру боржників, оскільки в нього є заборгованість зі сплати аліментів, сукупний дохід якої згідно розрахунку від 01 січня 2020 року за період з   14 вересня 2005 року по 31 грудня 2019 року становить 12 918,25 грн, що сукупно перевищує суму відповідних платежів на три місяці (а.с. 7).
20 січня 2020 року старшим державним виконавцем винесено постанови: про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами.
З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , відповідно до виконавчого листа                                           № 2-29, виданого 29 грудня 2005 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області у розмірі ј частини щомісячно, складеного державним виконавцем вбачається, що станом на 31 грудня 2019 року заборгованість складає   12 918,25 грн (а.с. 27).
14 лютого 2020 року державним виконавцем винесено постанови про виправлення помилки у процесуальному документі, та постановлено внести виправлення до постанов від 20 січня 2020 року у мотивувальній частині, а саме: з «сукупний розмір заборгованості перевищує суму платежів за шість місяців» на «сукупний розмір заборгованості перевищує суму платежів за чотири місяці» відповідно до частини дев`ятої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (так як у АСВП не було виправлено адміністратором зміни з 6 місяців на 4 місяці) (а.с. 54, 55, 57).
Згідно з відміткою у виконавчому листі № 2-29, виданому 29 грудня                       2005 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області                            22 листопада 2017 року, аліменти утримані з ОСОБА_1 з ДЕВГ ПрАТ «Київводоканал» по 31 серпня 2017 року. Заборгованість станом на                                01 вересня 2017 року відсутня.
За весь період перебування виконавчого документу на примусовому виконанні ОСОБА_1 сплачував аліменти систематично, але не в повному обсязі.
Відповідно до пункту 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» 02 січня 2020 року державним виконавцем складено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . При цьому, заборгованість станом на 31 грудня 2019 року становить         12 918,25 грн, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за 3 місяці.
Крім того, ОСОБА_1 надано розрахунок-спростування існуючої заборгованості по аліментах за період: з 14 вересня 2005 року по 31 грудня 2018 року про те, що станом на 01 березня 2018 року заборгованість нульова. Згідно з розрахунком-спростування заборгованості за 2019 рік ним проведена переплата аліментів в розмірі 996,00 грн, заборгованість - недоплата аліментів за грудень 2019 року становить 9,0 грн, яка ним погашена 18 січня 2020 року, що на думку боржника, не було враховано при розрахунку заборгованості.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-ІХ від 15 січня 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи, викладені у відзиві, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року                        № 1404-VIII (далі - Закон ).
Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з частинами 4, 13 статті 71 Закону виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Форма довідки встановлюється Міністерством юстиції України.
Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 21 березня 2018 року № 855/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 849/31801 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», а саме пункту 4 розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за  № 489/20802, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.
Згідно з частинами першою, другою статті 195 СК України (в редакції Закону чинної на час складення оспорюваної заявником довідки про розмір заборгованості) заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Таким чином, старший державний виконавець Козятинського міськрайонного ВДВС Полончук Т. О. при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з ОСОБА_1 , виходила з того, що оскільки платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, тому розрахунок заборгованості слід здійснювати у відповідності до положення частини другої статті 195 СК України, тобто  виходячи  середньої заробітної  плати працівника для даної місцевості.
Посилання  ОСОБА_1   у скарзі на те, що  у період коли скаржник не працював, аліменти повинні були нараховуватись виходячи лише з 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суперечить ч. 2 ст.               195 СК України та є особистим неправильним тлумаченням скаржника норм законодавства.
 
Законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру на рівні 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку . Тобто мова йде про мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а не про порядок розрахунку аліментів у період коли боржник не працював. Вказаний порядок розрахунку аліментів встановлено спеціальною статтею 195 СК України.
 
Окрім того, з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень України вбачається, що  відповідно до ухвали Козятинського міськрайонного суду Вінницької області  від 15 червня 2020 року  у справі № 133/111/20  у задоволенні скарги ОСОБА_1   на дії старшого державного виконавця Козятинського міськрайонного відділу ДВС Полончук Т. О. щодо нарахування боргу по сплаті аліментів станом на 31 грудня 2019 року у розмірі   12 918,25 грн. відмовлено . 
Вказану ухвалу суду ОСОБА_1 не оскаржував.
Отже, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що за боржником рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, розмір якої перевищує сукупну суму відповідних платежів за чотири місяці, дійшов обґрунтованого висновку, що державний виконавець при винесенні оскаржуваних постанов діяв в межах наданих йому законом повноважень, оскільки достатньою підставою для застосування тимчасових обмежень є встановлення факту наявності заборгованості за певний період, передбачений законом та в певному розмірі, а тому державним виконавцем не порушено права ОСОБА_1 .
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку позивача свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі 
№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України 
(в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної 
інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 15 червня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 21 квітня                      2020 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                            В. С. Висоцька
А. А. Калараш
Є. В. Петров