ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 лютого 2021 року           справа №200/9113/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів:  Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року (у повному обсязі складено 16 листопада 2020 року у м. Слов`янську)  у справі  № 200/9113/20-а (головуючий І інстанції суддя Чучко В.М.)  за позовом   ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

                                                        ВСТАНОВИВ:
Позивач 05.10.2020 року звернулася до суду з позовною заявою до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якій просила:
1. визнати протиправними та скасувати:
рішення відповідача від 03 липня 2020 року № 056350005462 про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 26.06.2020 року довічно у розмірі 125 784,00 грн., виходячи зі стажу судді 27 років 3 місяці 24 дні та 64 % суддівської винагороди, яка складає 196 537,00 грн.;
рішення відповідача від 13 липня 2020 року № 056350005462 про перерахунок їй щомісячного довічного грошового утримання згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зміна статусу переселенця) з 26.06.2020 року довічно у розмірі 125 783,68 грн., виходячи зі стажу судді 27 років 3 місяці 24 дні та 64 % суддівської винагороди, яка складає 196 537,00 грн.;
2. визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи адвокатом Донецької обласної колегії адвокатів з 02.03.1991 року по 02.03.1993 року, що складає 2 роки 00 місяців 00 днів, згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який виданий Донецьким апеляційним судом 24.06.2020 року вих. № 312-43/471/20;
3. зобов`язати відповідача:
- при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зарахувати до стажу її роботи на посаді судді згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який виданий Донецьким апеляційним судом 24.06.2020 року вих. № 312-43/471/20: 1) період роботи адвокатом Донецької обласної колегії адвокатів з 02.03.1991 року по 02.03.1993 року, що складає 2 роки 00 місяців 00 днів; 2) періоди роботи безпосередньо на посаді судді з 03.03.1993 року по 25.06.2020 року  - 27 років 03 місяці 23 дні (Дружківського міського суду Донецької області з 03.03.1993 року по 14.03.2005 року, що складає 12 років 00 місяців 12 днів; Апеляційного суду Донецької області з 15.03.2005 року по 08.10.2018 року, що складає 13 років 06 місяців 24 дні; Донецького апеляційного суду з 09.10.2018 року по 25.06.2020 року, що складає 01 рік 08 місяців 17 днів), всього 29 років 03 місяці 23 дні;
- прийняти рішення про призначення (перерахунок) їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 26.06.2020 року довічно з урахуванням стажу роботи на посаді судді 29 років 03 місяці 23 дні, із розрахунку 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки Донецького апеляційного суду № 3.11-14/177-20 від 25.06.2020 року;
- здійснити перерахунок та виплату їй за весь час, починаючи з 26.06.2020 року по день виконання судового рішення, різниці між виплаченим щомісячним довічним грошовим утриманням судді у відставці в розмірі 64 % суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді, та перерахованим у розмірі 90 % суддівської винагороди судді;
4. стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями та діями відповідача, що порушують гарантії незалежності судді та її конституційне право на соціальний захист, грошову компенсацію в розмірі 10 000 гривень;
5. стягнути з відповідача на її користь витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 840,80 грн.;
6. встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати відповідача у місячний строк з дати набрання рішенням законної сили подати Донецькому окружному адміністративному суду звіт про виконання рішення суду (т. 1 а.с. 1-41).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі  № 200/9113/20-а позов ОСОБА_1 – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 03.07.2020 року 056350005462 в частині визначення страхового стажу судді ОСОБА_1 без урахування двох років стажу (досвіду) роботи за юридичною професією та в частині обрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді із загального відсотка від суддівської винагороди.
Визнано протиправним та скасовано рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 13.07.2020 року 056350005462 про перерахунок судді ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання.
Зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до страхового стажу судді ОСОБА_1 двох років стажу (досвіду) роботи адвокатом Донецької обласної колегії адвокатів з 02.03.1991 року по 02.03.1993 року із визначенням загального відсотку в розмірі 68% суддівської винагороди.
Зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 26 червня 2020 року, виходячи із обрахунку стажу судді - 29 років 03 місяці 23 дні та з урахуванням відсотку від суддівської винагороди в розмірі 68%, з урахуванням раніше виплачених сум, щомісячного довічного грошового утримання судді.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: вул. Миру, 35, м. Бахмут, Донецька область, 84511, код ЄДРПОУ 42172734) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок. (т. 1 а.с. 240-245).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та дійшов передчасного висновку про те, що у позивача відсутнє право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Враховуючи положення п. 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» станом на 03.03.2018 року, маючи стаж роботи на посаді судді 25 років, вважає, що вона набула право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у разі виходу у відставку в розмірі 90 % суддівської винагороди (80 % суддівської винагороди за стаж роботи на посаді судді 20 років та за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років – 2 % грошового утримання судді (2% х 5 років).   
Вказує, що визначаючи протиправним та скасовуючи рішення відповідача від 03.07.2020 року № 056350005462 в частині визначення страхового стажу судді ОСОБА_1 , а також зобов`язуючи відповідача зарахувати до страхового стажу судді ОСОБА_1 два роки стажу (досвіду) роботи адвокатом Донецької обласної колегії адвокатів з 02.03.1991 року по 02.03.1993 року, суд неправильно застосував норми матеріального права та не врахував, що у цій справі предметом позову є не страховий стаж, а стаж роботи судді.  Наведений період повинен був зарахований відповідачем до стажу роботи судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Стосовно моральної шкоди апелянт зазначає, що підставами для відшкодування їй моральної шкоди є прийняття відповідачем незаконних рішень про призначення та перерахунок їй щомісячного довічного грошового у тримання, що призвело до порушення її конституційного права на соціальний захист, порушення гарантій незалежності суддів і як наслідок цих неправомірних рішень та дій – до її занепокоєння та розчарування, відчуття несправедливості та невизначеності, а також до щомісячного позбавлення її права на розпорядження її власністю, а саме: грошовими коштами у сумі 7 861,48 грн., що порушує її право на мирне володіння своїм майном. Зазначене в цілому завдає їй психологічних страждань, які і є тими негативними явищами, що настали внаслідок незаконних рішень та дій відповідача.
Також апелянт зазначив, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення буде сприяти ефективному та своєчасному відновленню її порушених прав на щомісячне довічне грошове утримання та виключить подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність відповідача щодо невиконання або неналежного виконання рішення та необхідністю її повторного звернення до суду.  
Відповідачем на адресу суду подано відзив на апеляційну скаргу.
Згідно ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково  поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Вищої ради правосуддя від 18.06.2020 № 1872/0/15-20 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Донецького апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку (т. 1 а.с.66).
Наказом Донецького апеляційного суду від 19.06.2020 року № 406/к відраховано суддю ОСОБА_1 зі штату Донецького апеляційного суду 25 червня 2020 року у зв`язку із поданням заяви про відставку (т. 1 а.с. 67).
26.06.2020 року позивач звернулась із заявою до відповідача про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (т. 1 а.с.188-189).
До заяви позивачем додано:
довідку Донецького апеляційного суду № 3.11-14/177-20 від 25.06.2020 року про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якої станом на 25 червня 2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 196 537,00 грн., у тому числі: посадовий оклад – 115610,00 грн.; доплата за вислугу років (70%) – 80927,00 грн. (т. 1 а.с. 82);
розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якому стаж позивача складає:
- 02 роки 00 місяців 00 днів з 02.03.1991 року по 02.03.1993 року адвокат Донецької обласної колегії адвокатів;
- 12 років 00 місяців 12 днів з 03.03.1993 року по 14.03.2005 року суддя Дружківського міського суду Донецької області;
- 13 років 06 місяців 24 дні з 15.03.2005 року по 08.10.2018 року суддя Апеляційного суду Донецької області;
- 01 рік 08 місяців 17 днів з 09.10.2018 року по 25.06.2020 року суддя Донецького апеляційного суду.
Усього: 29 років 03 місяці 23 дні.(т. 1 а.с. 83).
Рішенням відповідача № 056350005462 від 03.07.2020 року, з 25.06.2020 року позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у розмірі 64 % від заробітку в сумі 125 784,00 грн., стаж роботи на посаді судді становить 27 років 03 місяці 24 дні (т. 1 а.с.110).
Рішенням відповідача 056350005462 від 13.07.2020 року позивачу здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, призначеного відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який складає у розмірі 64 % від заробітку в сумі 125 783,68 грн., стаж роботи на посаді судді становить 27 років 03 місяці 24 дні (т. 1 а.с.111).
27 липня 2020 року позивач звернулась до Бахмутсько-Лиманського УПФУ та Головного управління ПФУ в Донецькій області з метою досудового врегулювання спору зі скаргою щодо складових та розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а також зарахування до стажу роботи на посаді судді стаж роботи адвокатом Донецької обласної колегії адвокатів з 02.03.1991 року по 02.03.1993 року (т. 1 а.с. 92-105).
Листом № 0574-02-8/7480 від 06.08.2020 року Бахмутсько-Лиманське УПФУ повідомило позивача, що йому не надано право самостійно тлумачити Закони та приймати рішення щодо їх виконання без роз`яснень Міністерства соціальної політики України, тому Управління не вважає розрахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача неправомірним. Також зазначено, що до її стажу роботи на посаді судді при обчисленні щомісячного грошового утримання судді у відставці враховано періоди роботи на посаді судді з 03.03.1993 по 14.03.2005, з 15.03.2005 по 25.06.2020. Стаж роботи на посаді судді складає 27 років 03 місяці 24 дні. Щомісячне грошове утримання судді у відставці обчислено з 25.06.2020 із суддівської винагороди в розмірі 64 % і його розмір складає 125783,68 грн. (196537,00 грн. х 64 %) (т. 1 а.с. 106-109).
Позивач, вважаючи, що його права порушені, звернувся до суду із позовною заявою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Частиною першою статті 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон № 1402-VIII   «Про судоустрій і статус суддів» (далі -  Закон № 1402).
За унормуванням пункту 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.
Суддя, який вийшов у відставку, згідно із частиною першою статті 142 Закону № 1402-VI, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (частина друга статті 142 Закону №1402-VI).
Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII обумовлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
За положеннями частини третьої статті 142 Закону України №1402-VІІІ, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у своїх рішеннях, а саме: від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01.12.2004 № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів), від 22.05.2008 № 10-рп/2008, а також у рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020.
Так, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.
У вказаному рішенні (пункти 15-17) окреслено, що згідно з положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).
Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).
Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне забезпечення або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року№ 3-рп/2013). Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
У зв`язку з викладеним Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.
За змістом частини першої статті 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Що стосується зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи адвокатом Донецької обласної колегії адвокатів з 02.03.1991 року по 02.03.1993 року, що складає 2 роки 00 місяців 00 днів, згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який виданий Донецьким апеляційним судом 24.06.2020 року вих. № 312-43/471/20.
В силу частини 1 статті 116 Закону України №1402-VIII передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Відповідно до ст. 137 Закону України №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (частина 2 статті 137).
Абзацом 4 пункту 34 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1402-VIIІ визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18 (провадження №11-1481заі18) вказала, що частину другу статті 137 Закону про судоустрій 2016 року потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення. Отже, внесені до статті 137 Закону № 1402-VI1I зміни дозволяють зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення особи на посаду судді.
Позивач була призначена суддею Дружківського міського суду Донецької області 03.03.1993 року і на час її призначення на посаду судді питання визначення стажу, який дає право судді на відставку, регулювався частиною 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-XII.
За змістом частини 1 статті 7 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-XII (в редакції чинній на день набуття позивачем статусу судді) право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону мав громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.
Нормами законодавства, яке діяло на час призначення позивача на посаду судді, право на заняття посади судді мав громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, мав вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.
За визначенням пункту 1 розділу 1 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, заява про призначення (перерахунок) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 1) (далі - щомісячне довічне утримання) подається до управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаних управлінь (далі - органи, що призначають щомісячне довічне утримання) через уповноважену особу суду за останнім місцем роботи (далі - уповноважена особа).
Пунктом 2 розділу 1 Порядку встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади.
Згідно пункту 1 розділу 3 Порядку до заяви про призначення щомісячного довічного утримання додаються, зокрема, розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 4).
Позивачем до заяви про призначення щомісячного довічного утримання додано, зокрема, розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якому стаж позивача складає:
- 02 роки 00 місяців 00 днів з 02.03.1991 року по 02.03.1993 року адвокат Донецької обласної колегії адвокатів;
- 12 років 00 місяців 12 днів з 03.03.1993 року по 14.03.2005 року суддя Дружківського міського суду Донецької області;
- 13 років 06 місяців 24 дні з 15.03.2005 року по 08.10.2018 року суддя Апеляційного суду Донецької області;
- 01 рік 08 місяців 17 днів з 09.10.2018 року по 25.06.2020 року суддя Донецького апеляційного суду.
Усього: 29 років 03 місяці 23 дні.(т. 1 а.с. 83).
В матеріалах справи містяться рішення відповідача про призначення/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу, з яких вбачається, що позивачу зараховано стаж з наступними даними: загальний стаж (повний) становить 40 років 4 місяці 0 днів; у тому числі стаж судді становить 27 років 03 місяці 24 дні (т. 1 а.с. 110, 111).
Крім того, Верховний Суд у постановах від 09.11.2018 у справі № 766/7021/17, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17 сформулював правову позицію, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Із системного аналізу наведених вище норм та правової позиції Верховного Суду по спірних правовідносинах, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що 2 роки стажу роботи позивача на посаді адвоката Донецької обласної колегії адвокатів з 02.03.1991 року по 02.03.1993 року зараховуються до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді.
Таким чином, загальний стаж роботи позивача, що дає їй право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 29 років 03 місяці 23 дні.
Що стосується позовних вимог в частині визначення загального відсотку від суддівської винагороди.
Відповідно до положень п. 25 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 р., згідно якому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
За вказаним положенням  за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Але, як зазначалося вище, Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року   були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року №1402-VIII зі змінами.
Конституційний Суд України дійшов висновку, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
В частині другій статті 152 Конституції України занотовано: закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Отже, з 18.02.2020 року на порядок обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці поширюються положення статті 142 Закону № 1402-VIII.
Судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що рішенням Вищої ради правосуддя від 18.06.2020 року за № 1872/о/15-20 позивача звільнено з посади судді Донецького апеляційного суду в зв`язку з поданням заяви про відставку (т. 1 а.с.66).
Тобто, в даному випадку обчислення щомісячного довічного грошового утримання має здійснюватися відповідно до положень статті 142 Закону № 1402-VIII.
Проаналізувавши все вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стаж позивача на посаді судді становить 29 років 03 місяці23 дні, та розмір її довічного грошового утримання повинен складати 68 % суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Колегія суддів вважає, що розмір довічного грошового утримання судді в залежності від визначення процентів суддівської винагороди на протязі роботи позивача в якості судді декілька разів змінювався. На час її уходу у відставку такий процент був встановлений Законом № 1402. Так, цей процент відрізняється від попередніх і на перший погляд  він зменшений порівняно з попередніми. Але розмір довічного грошового утримання компенсований збільшенням суддівської винагороди, від якої обраховується грошове утримання судді у відставці. Колегія суддів вважає таке обрахування спів мірним і належним.
Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн.
Частиною 3 статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З аналізу зазначених норм вбачається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Частиною 1 та 2 статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини (ст. 1190 Цивільного кодексу України).
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні цієї частини позовних вимог. 
Колегія суддів також враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,   
                                                                 ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року  у справі  № 200/9113/20-а – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не  підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне  судове  рішення  складено  24 лютого 2021 року.

Колегія суддів:                                                                                    Г.М. Міронова

                                                                                                                      І.В. Геращенко

                                                                                                                       Е.Г. Казначеєв