24.03.21
22-ц/812/503/21Провадження №22-ц/812/503/21         

 П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого –Бондаренко Т.З.,
суддів - Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,
із секретарем судового засідання: Колосовою О.М.
за участі: відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/674/19 за   апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 
на рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 04 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Павлової Ж.П., в приміщенні того ж суду, за позовом ОСББ «Єдність Миколаїв» до ОСОБА_1 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за житлово - комунальні послуг,
В С Т А Н О В И В:
 
         У січні 2019 року ОСББ «Єдність Миколаїв»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.
Позивач обґрунтовував свою заяву, тим, що 25 серпня 2010 року з метою управління багатоквартирним будинком розташованого за адресою АДРЕСА_1 було створено ОСББ «Фрунзе 5». Згідно рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку від 13 березня 2016 року була змінена назва ОСББ «Фрунзе 5» на ОСББ «Єдність Миколаїв» та прийняття будинку на свій баланс і самостійне обслуговування. Будинок по АДРЕСА_1 передано на баланс ОСББ «Єдність Миколаїв» згідно Розпорядження від 25 травня 2016 року № 178-р Миколаївської міської ради.
Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 у вказаному вище будинку. 13 червня 2016 року між ОСББ «Єдність Миколаїв» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 05/70. Згідно умов вказаного договору ОСББ «Єдність Миколаїв» в тому числі забезпечує якісне та своєчасне надання житлово-комунальних послуг, а відповідач зобов`язаний своєчасно оплачувати отримані послуги. У зв`язку з порушенням відповідачем умов зазначеного договору, за ним утворилась заборгованість по оплаті комунальних послуг за період з 01 липня 2016 року по 31 грудня 2018 року у розмірі 5606,16 грн., інфляційні витрати у розмірі 1883,67 грн., 3% річних у розмірі 206,85 грн.
Посилаючись на вказане та уточнюючи свої вимоги позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по оплаті комунальних послуг в розмірі 12402,98 грн. з яких: 8613,01 грн. сума основного боргу; 405,92 грн. – 3% річних; 3384,05 грн. – інфляційних втрат. 
Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 04 лютого 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Єдність Миколаїв» заборгованість по оплаті комунальних послуг в розмірі 4134,48 грн. з яких 2871,00 грн. – сума основного боргу; 135,31 грн. - 3 % річних; 1128,17 грн. - інфляційні витрати, а також розподілено судовий збір.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступного.
Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно зі статтею 162 Житлового кодексу Української РСР плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорам.
Згідно з пунктом сьомим Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
На підставі статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до вимог частини першої статті 1, частини першої статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (надалі - Закон) об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є юридичною особою, яка створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.
Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання (частина четверта статті 4 Закону ).
За змістом вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків і платежів членами об`єднання. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку.
Частинами першою, п`ятою статті 22 Закону передбачено, що для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Договори з управителем укладаються об`єднанням відповідно до закону.
Відповідно до частини першої, шостої статті 13 Закону якщо функції з управління багатоквартирним будинком за рішенням загальних зборів об`єднання передано управителю, відносини з управління регулюються договором, укладеним між об`єднанням і управителем, умови якого повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду.
Для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів (частина перша статті 17 Закону).
Так, судом першої інстанції встановлено, що 13 березня 2016 року рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 затверджений Сатут об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Єдність Миколаїв» (далі - ОСББ «Єдність Миколаїв») (т.1 а.с.19-31).
Пунктом 14 розділу ІІІ вищезазначеного Статуту передбачено, що до компетенції ОСББ «Єдність Миколаїв» належать підготовка кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; здійснення контролю за своєчасною сплатою співвласниками внесків і платежів та вжиття заходів щодо стягнення заборгованості згідно із законодавством; укладання договорів про виконання робіт, надання послуг та здійснення контролю за їх виконанням тощо.
Також п.11 Статуту передбачено, що рішення загальних зборів, прийнято відповідно до Статуту є обов`язковим для всіх співвласників.
Відповідно до витягу від 06 квітня 2016 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесенні відомості про утворення ОСББ «Єдність Миколаїв» та призначення керівника ОСОБА_4 , яка обрана відповідно до протоколу №2 зборів правління співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 від 24.03.2016 року (т.1 а.с.32-33, 34).
Затвердження тарифів на послуги з обслуговування будинку за адресою АДРЕСА_1 відбувалось загальними зборами, що підтверджується протоколом №3 зборів ОСББ «Єдність Миколаїв від 15 травня 2016 року. 
З наведеного слідує, що позивач ОСББ «Єдність Миколаїв» утворено та діє у відповідності до вимог діючого законодавства.
Між ОСББ «Єдність Миколаїв» в особі голови правління ОСББ «Єдність Миколаїв» Годза О.М., що діє на підставі Статуту ОСББ «Єдність Миколаїв», затвердженого Рішенням зборів співвласників багатоквартирного будинку розташованого за адресою АДРЕСА_1 з однієї сторони і ОСОБА_1 , що є власником квартири АДРЕСА_3 з іншої сторони уклали договір №05/70 від 13 червня 2016 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (т.1 а.с.8-9).
Вищезазначене житлове приміщення загальною площею 49,7 кв.м складається з 2 кімнат житловою площею 28,6 кв.м, в тому числі 11,2 кв.м кімната, 17,4 кв.м. кімната; кухні площею 7,1 кв.м; ванної кімнати площею 2,6 кв.м; санітарного вузла площею 1,0 кв.м; коридору площею 9,1 кв.м; лоджією площею 2,6/1,3 кв.м. 
Відповідно до п.4.2.9 договору №05/70 від 13 червня 2016 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, власник приміщення зобов`язується своєчасно сплачувати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій згідно п.5 цього договору.
У зв`язку з невиконанням своїх обов`язків як співвласника будинку щодо своєчасної сплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у відповідача ОСОБА_1 утворилась заборгованість за період з 01 липня 2016 року по 01 грудня 2019 року ,яка становить 12402,98 грн. з яких:
- 8613,01 грн. - основного боргу, 
- 405,92 грн. - 3% річних, із розрахунку (сума боргу 8613,01 грн. х 3% х кількість днів прострочення 1248 : 365 днів : 100), 
- 3384,05 грн. – інфляційних втрат, із розрахунку за період з липня 2016 року по листопад 2019 рік. 
За приписами частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 332 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) віднесено до житлово-комунальних послуг. 
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Аналогічний обов`язок щодо сплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг закріплено також і в статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання щодо своєчасної сплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, відповідно до якої застосовується встановлена законом відповідальність за прострочення грошового зобов`язання.
Так, районний суд, враховуючи наведене, а також те, що відповідач ОСОБА_1 відповідно до наявних в матеріалах справи письмових доказів є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_3 , стягнув з останнього 1/3 частину заборгованості за період з 01 липня 2016 року по 01 грудня 2019 року, яка утворилась в наслідок невиконання останнім своїх обов`язків як співвласника будинку щодо своєчасної сплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 4134,48 грн. з яких 2871,00 грн. – сума основного боргу; 135,31 грн. - 3 % річних; 1128,17 грн. - інфляційні витрати.
Такий висновок суду ґрунтується на вимогах наведених законів та наявних в матеріалах справи доказах.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 вказує на те, що ОСББ є неприбутковою організацією і не має на меті отримання прибутку для його розподілу між своїми співвласниками, а також що ОСББ створено, як непідприємницьке товариство, а його основна діяльність полягає у здійсненні функцій, які забезпечують: реалізацію прав власників приміщень на володіння і користування спільним майном членів ОСББ; належне утримання будинку і прибудинкової території; сприяння членам ОСББ в отриманні житлово-комунальних послуг та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами, виконання членами ОСББ обов`язків, пов`язаних із діяльністю об`єднання, однак таке не спростовує наведені висновки суду. 
Так відповідно до ст. 2 Статуту об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Єдність Миколаїв» дійсно, об`єднання не є прибутковою організацією та не має на меті отримання прибутку для його розподілу між співвласниками.
Проте, таке не суперечить дійсній меті цієї установи, яка закріплена в ст. 1 цього ж Статуту, де вказано, що метою об`єднання є забезпечення дотримання обов`язків співвласників, належне утримання та використання спільного майна будинку та забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим статутом. 
За вказаних обставин, позивачем з метою належного утримання спільного майна отримується плата за надані послуги, а не з метою отримання прибутку та його розподілу.
Таке, відповідає положенням ст. 4, ч. ч. 1, 5 ст.22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», якими передбачено, що об`єднання має право задовольняти свої потреби, в тому числі і щодо утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території шляхом самозабезпечення.
Також, є безпідставним посилання в апеляційній скарзі на те, що питання стосовно надання послуг ОСББ вже було вирішено Заводським районним судом м. Миколаєва. Так із долученої до апеляційної скарги постанови Миколаївського апеляційного суду від 03 січня 2019 року щодо перегляду законності ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2018 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про звільнення від сплати судового збору у справі за його позовом про зобов`язання ОСББ «Єдність Миколаїв» негайно демонтувати встановлену металеву решітку в другому під`їзді будинку за адресою АДРЕСА_1 , вбачається, що суд дійшов до висновку про відсутність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки спір, який виник між сторонами у тій справі, а саме з приводу усунення перешкод щодо користування спільним майном не пов`язаний з наданням чи виробленням послуг ОСББ, а тому відсутні підстави для звільнення від сплати судового збору за вказаним законом.
Таким чином, вказаний спір, на який посилається ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, не стосується сплати вартості комунальних послуг, а тому і висновки в указаному судовому рішенні стосувалося інших правовідносин, які виникли між сторонами у тій справі, та не мають для даної справи преюдиційної сили.
Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного судового рішення у даній справі в апеляційній скарзі не міститься. 
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів доходить висновку про відповідність його вимогам норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим відсутні підстави для його зміни чи скасування.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 15 лютого 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у даній справі.
Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та те, що апеляційна скарга залишена без задоволення, то є підстави для стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь держави в розмірі, передбаченого ст.4 ЗУ «Про судовий збір України» - 960 грн. 54.коп. 
Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 04 лютого 2021 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 960 грн. 54 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 29 березня 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

        Т.В.Крамаренко

        В.І.Темнікова