КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 756/14525/20	
Провадження № 33/824/801/2021
Головуючий в суді першої інстанції: Яценко Н.О.
Доповідач: Трясун Ю.Р. 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
10 березня 2021 року                                                                               місто Київ 
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 130 КУпАП,- 
 
за участю захисника	 	Морозова В.Ю.	
 
В С Т А Н О В И В:
 
Постановою судді Оболонського районного суду міста Києва від         18 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
 
Відповідно до постанови, 06 жовтня 2020 року о 00 год. 05 хв. в            м. Києві, вул. Кирилівська, 160 а, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Опель» з номерним знаком НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в присутності двох свідків водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати постанову Оболонського районного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року та закрити провадження щодо нього у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Одночасно апелянт ставить питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки вважає, що він його пропустив із поважних причин.
Апелянт зазначає, що копію оскаржуваної постанови, ухваленої без його участі, він не отримував, про рішення дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень 28 грудня 2020 року, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що не погоджується із постановою суду першої інстанції вважає її незаконною та ухваленою з порушенням вимог чинного законодавства.
Апелянт вказує, що направляв до суду клопотання про направлення матеріалів провадження за підсудністю за місцем проживання, однак суд безпідставно відмовив у задоволенні такого клопотання.
ОСОБА_1 звертає увагу на те, що працівники поліції безпідставно склали щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, оскільки йому не було запропоновано пройти огляд ані на місці зупинки ані у медичному закладі.
Також апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
ОСОБА_1 вказує, що наявні в матеріалах справи пояснення свідків не можуть братись до уваги, оскільки такі свідки не надавали показання в судовому засіданні під присягою, а також у поясненнях не зазначені їх телефонні номери.
Крім того апелянт зазначає, що матеріали справи та протокол про адміністративне правопорушення складені з численними порушеннями.
Так, ОСОБА_1 вказує, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, чи притягувався він до адміністративної відповідальності за аналогічні порушення.
Також в матеріалах справи відсутня довідка про те, чи отримував ОСОБА_1 посвідчення водія.
Крім того, як зазначає апелянт, в матеріалах справи наявний неповний відеозапис події, а лише його окремі фрагменти.
ОСОБА_1 вказує, що в матеріалах справи відсутня довідка про те, що його відсторонили від керування транспортним засобом, що також на його думку, є порушенням складання матеріалів справи.
 
Дослідивши доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження постанови суду з поважних причин. 
Як вбачається із матеріалів справи про адміністративне правопорушення, копію постанови, постановленої без участі ОСОБА_1 , останній не отримував, про рішення він дізнався 28 грудня 2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.  
З урахуванням положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, апеляційний суд вважає, що апелянт пропустив строк на оскарження постанови з поважних причин, а тому його апеляційна скарга підлягає розгляду.
 
Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення захисника Морозова В.Ю., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
 
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону. 
Оскаржуючи постанову суду першої інстанції ОСОБА_1 зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про направлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення за підсудністю за місцем його проживання.
Апеляційний суд вважає такі доводи апелянта безпідставними. 
Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, місцем вчинення правопорушення є м. Київ, вул. Кирилівська, 160 А, що територіально відноситься до Оболонського району міста Києва. 
Отже, судом під час розгляду справи не було порушено правил підсудності, оскільки ч. 2 ст. 276 КУпАП передбачено не обов`язковий, а можливий розгляд справи за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, чи за місцем реєстрації транспортного засобу.
Доводи ОСОБА_1 про те, що працівники поліції склали відносно нього протокол безпідставно апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Апеляційним судом був досліджений відеозапис з нагрудної камери працівника поліції із якого вбачається, що причиною зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 стало порушення ним ПДР України про що йому і повідомив працівник поліції.
Крім того, в матеріалах справи наявна копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3242639 відповідно до якої            ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Опель» з номерним знаком НОМЕР_1 , повертаючи праворуч на перехресті вулиць Кирилівська та Сирець не надав перевагу в русі транспортному засобу, що рухався в зустрічному напрямку, чим порушив п. 16.6 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП. Відомості про оскарження та скасування вказаної постанови в матеріалах справи відсутні.
Таким чином не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про безпідставність його зупинки працівниками поліції.
Крім того, із дослідженого відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 в присутності двох свідків працівник поліції пропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, однак ОСОБА_1 вдавав ніби не чує працівника поліції та ухилявся від чіткої відповіді, що вірно розцінено працівниками поліції як відмова від проходження огляду.
Щодо відсутності в матеріалах справи направлення на проходження огляду в медичному закладі, то апеляційний суд зазначає, що оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, підстави для видачі направлення для огляду в медичному закладі у працівників поліції були відсутні.
Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що пояснення свідків не можуть братися до уваги, оскільки такі свідки не були допитані судом першої інстанції, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до змісту ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, серед іншого можуть бути будь-які фактичні дані щодо адміністративного правопорушення, що містяться в поясненнях потерпілих, свідків. КУпАП не обмежує суд в питанні оцінки доказів, зокрема таких, які містяться в письмових поясненнях свідків.
Із досліджених апеляційним судом пояснень свідків  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що  ОСОБА_1  у їх присутності відмовився від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння, про що вони засвідчують своїм підписом.
Такі пояснення свідків не містять неточностей чи суперечностей та повністю узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами, відтак суд вірно дійшов висновку, що у допиті таких свідків немає потреби, та вірно визнав їхналежними та допустимимидоказами.
Щодо відсутності в матеріалах справи відомостей про притягнення особи до адміністративної відповідальності протягом року, довідки про отримання посвідчення водія, про відсторонення від керування транспортним засобом, а також телефонних номерів свідків то апеляційний суд зазначає, що відсутність таких відомостей в матеріалах справи жодним чином не впливає на законність прийнятого судом рішення.
Оскаржуючи постанову суду першої інстанції ОСОБА_1 також зазначає, що відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського є неналежним доказом, оскільки відеозапис не вівся безперервно, однак такі доводи апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому повністю відображена подія вчиненого ОСОБА_1  правопорушення. 
Отже, зафіксована на відеозаписах інформація є достатньою та підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) поліцейського вірно прийнятий як належний та допустимий доказ.
Досліджені під час розгляду в справі про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що не викликають сумніву.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що сукупність доказів, досліджених судом давали законні підстави дійти висновку про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, та викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від             18 грудня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                         Ю.Р.Трясун