УХВАЛА
 
12 січня 2021 року
м. Київ
Справа № 1-72-2003
Провадження № 13-2зво21
Суддя Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_1 перевірив заяву ОСОБА_2 про перегляд вироку Апеляційного суду  Харківської області від 24 листопада 2003 року та ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 22 червня 2004 року з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом і
в с т а н о в и в:
Вироком Апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2003 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115 та ч. 2 ст. 15 пунктами 1, 7 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК) та на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі. 
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 22 червня 2004 року вирок суду щодо ОСОБА_2 в частині призначеного покарання залишено без змін.
10 грудня 2020 року рішенням Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ)  у справі «Лопата та інші проти України» встановлено порушення Україною ст. 3 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод 1950 року                 (далі – Конвенція) щодо ОСОБА_2 (заява 63910/19) стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення. 
У зв`язку з встановленими порушеннями прав заявника ЄСПЛ було постановлено, що визнання порушення становить достатню справедливу сатисфакцію. 
ОСОБА_2 , не погоджуючись із постановленими щодо нього судовими рішеннями, звернувся до Великої Палати Верховного Суду із заявою про їх перегляд за виключними обставинами, посилаючись на порушення Конвенції, які встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Лопата та інші проти України» від           10 грудня 2020 року.  
Як видно зі змісту заяви, ОСОБА_2 указує на те, що вказані порушення Конвенції є підставою для застосування щодо нього додаткових заходів індивідуального характеру у вигляді скасування постановлених щодо нього судових рішень і направлення справи на новий судовий розгляд.
Заявник висловлює незгоду з вироком та ухвалою суду, посилаючись на їх незаконність. Стверджує, що на стадії досудового розслідування до нього застосовувались недозволені методи впливу. Посилається на неправильну оцінку доказів судами у кримінальній справі, що є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону. Вважає, що Верховний Суд України незаконно відмовив у наданні правової допомоги за рахунок держави та провів розгляд його справи без участі захисника, чим порушив його право на захист. 
Посилаючись на вимоги Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV        «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі – Закон № 3477-IV), ОСОБА_2 просить відновити його попередній юридичний стан шляхом повторного розгляду кримінальної справи судом першої інстанції.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, є виключною обставиною.
Частиною 5 ст. 33 КПК передбачено, що кримінальне провадження                                за виключними обставинами здійснюється з підстави, визначеної п. 2 ч. 3 ст.459 цього Кодексу, – Великою Палатою Верховного Суду.
Однак, зі змісту заяви ОСОБА_2 та доданих до неї документів, не вбачається як встановлені ЄСПЛ порушення вплинули на загальну справедливість судового розгляду і законність ухвалених щодо заявника судових рішень. 
Правова підстава на звернення до Верховного Суду відповідно до п. 2 ч.3 ст.459 КПК за виключними обставинами, виникає у ОСОБА_2 у зв`язку                              з встановленням порушення Конвенції рішенням ЄСПЛ у справі «Лопата та інші проти України» від 10 грудня 2020 року.
Зокрема, зі змісту заяви неясно, як, на думку заявника, встановлені ЄСПЛ порушення Україною ст. 3 Конвенції щодо довічного ув`язнення без перспектив звільнення ОСОБА_2 , обумовлюють перегляд постановлених щодо нього судових рішень.
Разом із тим, нормами п.5 ч.2 ст.462 КПК передбачено вимоги до обґрунтування з посиланнями на обставини, що підтверджують наявність виключних обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 464 КПК до заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими статтею 462 цього Кодексу, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, недоліки заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами позбавляють суд можливості вирішити питання про відкриття провадження, є підставою для залишення заяви без руху та надання заявникові строку для усунення недоліків, а саме - для виконання вимог п. 5 ч. 2 ст. 462 КПК.
Керуючись статтями 429, 464 КПК, суддя
у х в а л и в:
Заяву ОСОБА_2 про перегляд вироку Апеляційного суду  Харківської області від 24 листопада 2003 року та ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 22 червня 2004 року з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом залишити без руху.
Встановити ОСОБА_2 строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Копію ухвали про залишення заяви без руху надіслати заявникові. У разі                   не усунення недоліків у вказаний строк заяву буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя Великої Палати Верховного Суду                                              ОСОБА_1