ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«23» лютого 2021 року
м. Харків
справа № 638/15576/16-ц
провадження № 22ц/818/2080/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.
за участю секретаря – Дмитренко А.Ю.
учасники справи: 
позивачка – ОСОБА_1 ,
відповідачка – приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мусієнко О.І.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року в складі судді Подус Г.С.
в с т а н о в и в:
У вересні 2016 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мусієнко Олени Іванівни про визнання неправомірними дій, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що 26 жовтня 2012 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області  Мусієнко О. І. в змові з адвокатом ОСОБА_2 посвідчила заяву її колишнього чоловіка – ОСОБА_3 до компетентних органів, в якій містяться відомості, які є недостовірними та порочать її честь та гідність, принижують ділову репутацію.

Вказала, що, засвідчуючи підпис на такій заяві нотаріус порушила статтю 78 Закону України «Про нотаріат» у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії, якою встановлені правила засвідчення справжності підпису на документах.

Просила визнати дії приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мусієнко О.І. щодо засвідчення підпису ОСОБА_3 на заяві від 26 жовтня 2012 року неправомірними (незаконними); скасувати цю нотаріальну дію та направити інформацію про це та процесуальні документи до Міністерства юстиції України для виключення заяви ОСОБА_3 від 26 жовтня 2012 року з реєстру нотаріальних дій.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не врахував, що заява ОСОБА_3 містить відомості, які порочать її честь, гідність та принижують ділову репутацію, та, посвідчуючи справжність підпису на такій заяві, нотаріус порушила вимоги закону. ОСОБА_3   не писав заяву, оскільки не володіє державною мовою. Вважала, що заяву від 26 лютого 2012 року написав адвокат Субота А.А., який був представником ОСОБА_3 та не мав повноважень та дозвільних документів на написання такої заяви від його імені.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Постановою Харківського апеляційного суду від 29 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишено без задоволення, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року – залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13 січня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 – задоволено частково, постанову Харківського апеляційного суду від 29 травня 2020 року – скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи. 

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. 

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що при засвідченні заяви ОСОБА_3 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мусієнко О. І. дотримано всі вимоги  Закону України «Про нотаріат. Щодо порушень нотаріусом статті 78 Закону України «Про нотаріат» позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 жовтня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мусієнко О.І. за реєстровим  номером № 2906 посвідчена справжність підпису ОСОБА_3 на заяві до компетентних органів (а. с. 2, том 1).

У заяві ОСОБА_3 зазначив наступне: «Я, ОСОБА_3 , перебуваючи у ясному розумі та твердій пам`яті, маючи повну цивільну дієздатність, заявляю, що всі дії, вчинені адвокатом ОСОБА_2 відносно моїх прав та інтересів, а також відносно мого майна, зокрема, моєї особистої квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вчинені ним за моїм дорученням, в моїх інтересах і повністю схвалені мною. Ніяких претензій до його роботи та його дій, що стосуються мене, я ніколи не мав, та не маю зараз.
Свою колишню дружину ОСОБА_1 , яка намагалася відібрати моє майно, в тому числі, зазначену квартиру, я ніколи не уповноважував діяти від мого імені, в тому числі, писати будь-які скарги від мого імені чи в моїх інтересах. До того ж наші з нею інтереси є протилежними.
Хочу заявити, що ОСОБА_1 є дуже непорядною людиною: викрала мої документи на квартиру, мій паспорт та інші особисті документи, переховує від мене поштову кореспонденцію, отриману на моє ім`я. Також, ОСОБА_1 намагалася безпідставно визнати мене недієздатним та призначитися моїм опікуном з ціллю заволодіння вказаною квартирою та притягнути мене до кримінальної відповідальності за надуманими підставами з цією ж ціллю.
Всі скарги, написані нею на адвоката Суботу А.А. є цілком безпідставними та переслідували спочатку мету примусити адвоката Суботу А.А. відмовитися від захисту моїх прав та інтересів, а коли це їй не вдалося, зараз переслідує мету помститися адвокату за мій належний захист, що не дало їй можливості заволодіти моїм майном».

Вказана заява перебуває у матеріалах кримінального провадження. Відповідність наданої позивачкою копії заяви її оригіналу підтверджується підписом старшого слідчого.

З листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мусієнко О.І. від 07 листопада 2018 року №150/01-16 вбачається, що неможливо надати до суду оригінал нотаріальної справи за нотаріальною дією - засвідчення справжності підпису ОСОБА_3 , оскільки номенклатурою не передбачено заводити таку справу та залишати в архівах приватного нотаріуса копію заяви, на якій посвідчено справжність підпису, та копії документів, на підставі яких була здійснена вищевказана дія. Про здійснення вищевказаної дії у нотаріуса залишається тільки запис в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій (а. с. 221-222, том 1).

Як вбачається з наданого нотаріусом витягу з тому №4, справа № 02-33, реєстру №4 для реєстрації нотаріальних дій за період з 19 вересня 2012 року по 28 грудня 2012 року, аркуш 66, 26 жовтня 2012 року за номером № 2906 вчинено нотаріальну дію за зверненням ОСОБА_3 , документ, яким встановлено особу, що звернулась - паспорт НОМЕР_1 , виданий Червонозаводським УМВСУ в Харківській області 23 вересня 2000 року, зміст якої - завірено справжність його підпису на заяві до компетентних органів про те, що всі скарги, подані колишньою дружиною ОСОБА_1 на адресу адвоката Субота А.А. він не підтримує і вважає безпідставними, номер спеціального бланка нотаріального документа - ВТА 460406. У колонці 7 міститься підпис ОСОБА_3 (а. с. 223-226, том 1).

ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення ОСОБА_3 , адвокатом Суботою А.А. та приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мусієнко О.І. кримінального правопорушення, за якою розпочато досудове розслідування (а. с. 30-33, 40-43, 185, том 1).

З листа Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 22 липня 2019 року № 18359/02.01-12 приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Мусієнко О.І. вбачається, що у письмових відповідях на звернення ОСОБА_1 Управління юстиції жодним чином не надавало оцінки вчиненій нотаріальній дії (за відсутністю повноважень) та не стверджувало про наявність порушення вимог чинного законодавства з боку нотаріуса, а лише коментує вимоги чинного законодавства для даного виду нотаріальної дії з огляду на надану ОСОБА_1 ксерокопію заяви ОСОБА_3 . Запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №2906 від 26 жовтня 2012 року належним чином відображає зміст заяви, на якій засвідчена справжність підпису ОСОБА_3 ; зі змісту не вбачається наявності відомостей, що порочать честь і гідність людини. Зміст заяви, ксерокопія якої надана заявницею ОСОБА_1 (яка не є оригіналом і копія якої не завірена нотаріально), та зміст заяви, викладений у графі 5 реєстру для реєстрації нотаріальних дій, не є ідентичним. За цих обставин зазначити про наявність порушень законодавства при вчиненні вищевказаної нотаріальної дії управління юстиції підстав немає (а. с. 46-47, том 1).

З наданої ОСОБА_1 до суду касаційної інстанції відповіді Міністерства юстиції України від 06 листопада 2019 року вбачається, що оглядом реєстру для реєстрації нотаріальних дій приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мусієнко О.І. за 2012 рік встановлено, що 26 жовтня 2012 року нею засвідчено справжність підпису ОСОБА_3 на заяві до компетентних органів. Оглядом заяви, долученої до звернення ОСОБА_1 , встановлено, що приватним нотаріусом Мусієнко О.І. не дотримано вимоги статті 78 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 6.1 пункту 6 глави 7 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Повідомлено, що Міністерство юстиції України, діючи в межах компетенції, не має повноважень щодо надання оцінки діям нотаріусів при вчиненні нотаріальних дій (а. с. 43, том 3).

Вважаючи, що в заяві ОСОБА_3 містяться відомості, які є недостовірними та порочать її честь та гідність, принижують ділову репутацію, у зв`язку з чим справжність підпису на заяві засвідчено нотаріусом з порушенням вимог статті 78 Закону України «Про нотаріат», ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним позовом.

Пунктом 11 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат»  передбачено, що однією з нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси, є засвідчення справжності підпису на документах.

Статтею 78 Закону України "Про нотаріат" у редакції на час вчинення оскаржуваної нотаріальної дії передбачено, що нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, начальник установи виконання покарань засвідчують справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить законові і які не мають характеру угод та не містять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини. На угоді може бути засвідчена справжність підпису особи, що підписалась за іншу особу, яка не могла це зробити власноручно внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин. Нотаріус, посадова особа органу місцевого самоврядування, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчують факти, викладені у документі, а лише підтверджують, що підпис зроблено певною особою.

Згідно з пунктами 6.1, 6.2 глави 7 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нотаріус засвідчує справжність підпису на документах, зміст яких не суперечить закону і які не мають характеру правочинів та не містять у собі відомостей, що порочать честь і гідність людини. Нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документах, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою.

Згідно  статті 201 ЦК України  честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій aбo відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні,  нотаріальний  акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), щодо яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі.

Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтересам порушені нотаріальною дією, вправі звернутися до суду із відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб`єктів спірних матеріальних правовідносин, щодо яких виник спір.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 405/8279/15-ц, провадження № 61-17825св18.

Судом жодним чином не заперечується передбачене статтею 50 Закону України «Про нотаріат» право заінтересованої особи оскаржити до суду в порядку позовного провадження нотаріальну дію. Однак, при такому оскарженні нотаріус буде належним відповідачем у справі, коли у позові йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства, тобто коли у позивача відсутній спір про право з іншою особою, крім нотаріуса.

Якщо при визначенні таким чином предмета позову суд дійде висновку про наявність спору про право цивільне між позивачем та іншою особою (наприклад, другою стороною договору, який фактично оспорюється позивачем), то належним відповідачем у такій справі буде саме ця інша особа, а не нотаріус. Сам же нотаріус може бути залучений судом як третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у такій справі фактично жодним чином не впливає на нотаріуса, оскільки він не в змозі своїми діями або припиненням своїх дій вплинути на поновлення порушеного права позивача.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 367/2847/16-ц, провадження № 61-13640св18.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Доран проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року по справі № 438/610/14-ц, провадження № 14-577 цс19 виклала висновок, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може призвести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб. 

Звертаючись до суду з позовом у цій справі,  ОСОБА_1 посилалася на порушення нотаріусом статті 78 Закону України «Про нотаріат» у частині того, що заява  ОСОБА_3 від 26 жовтня 2012 року містила відомості, що порочать її честь і гідність.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мусієнко О.І. засвідчувала не саму заяву ОСОБА_3 , а лише справжність його підпису на цій заяві, не перевіряючи викладені ним факти, що прямо вказано в заяві.

При засвіченні справжності підпису особи нотаріуса не наділено повноваженнями перевіряти справжність інформації, яка міститься в заяві.

Засвідчуючи справжність підпису ОСОБА_3 на вищевказаній заяві, нотаріус Мусієнко О.І. лише підтвердила, що підпис на цій заяві зроблено саме ним, не перевіряючи та не посвідчуючи при цьому фактів та суджень, викладених у його заяві, що відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Таким чином, підстав для висновку про недотримання нею вимог закону при вчиненні даної нотаріальної дії не вбачається.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не брала участі у нотаріальному процесі, не є заінтересованою особою, щодо якої вчинено оскаржувану нею нотаріальну дію з посвідчення справжності підпису на заяві. Вчиненням такої нотаріальної дії її права безпосередньо не порушуються. 

ОСОБА_1 , як особа, що не брала участі у вчиненні нотаріальної дії, але вважає, що її права і охоронювані законом інтереси порушені, вправі звернутися до суду із відповідним самостійним позовом про захист своїх прав, але не до нотаріуса, а до ОСОБА_3 , за зверненням якого вчинено нотаріальну дію.

Згідно із частинами 1, 4 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Згідно зі статтею 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Спір про право цивільне, зокрема, про захист честі, гідності та ділової репутації, який фактично виник у даному разі, не може бути вирішений судом в контексті такого способу захисту прав як оскарження дій нотаріуса, та без залучення до участі у справі ОСОБА_3 , з викладеними у заяві якого судженнями не згодна позивачка.

Навіть у разі задоволення пред`явленого ОСОБА_1 позову про визнання незаконними, неправомірними дій нотаріуса це не матиме своїм правовим наслідком відновлення порушених, на її думку, прав позивачки, адже заява ОСОБА_3 , справжність підпису на якій посвідчена нотаріусом, залишатиметься дійсною.

Такого наслідку оскарження нотаріальної дії як виключення заяви з реєстру нотаріальних дій, про що просила ОСОБА_1 у позові, законом не передбачено, та він також жодним чином не захистить її права.

Таким чином, якщо ОСОБА_1 вважає свої права порушеними поширенням у заяві ОСОБА_3 відомостей, що порочать її честь та гідність, принижують ділову репутацію, то належним та ефективним способом захисту її прав буде звернення до суду з позовом до нього з вимогами про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірних відомостей тощо. Натомість, оскарження дій нотаріуса щодо вчинення нотаріальної дії жодним чином не здатне призвести до поновлення прав позивачки.

Отже, обраний позивачкою спосіб захисту її прав, з урахуванням відсутності у неї статусу учасниці нотаріального процесу, є неефективним.

Посилання ОСОБА_1 на порушення нотаріусом вимог статті 78 Закону України «Про нотаріат» судова колегія, на підставі вищевикладеного, відхиляє, враховуючи, що при вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мусієнко О.І. засвідчувала лише справжність підпису ОСОБА_3 на його заяві, а не зміст такої заяви.

Доводи ОСОБА_1 щодо підтвердження у листі Міністерства юстиції України неправомірності дій відповідачки при посвідченні справжності підпису ОСОБА_3 не можуть бути взяті до уваги, адже Міністерство юстиції України в межах своєї компетенції не має повноважень щодо надання оцінки діям нотаріусів при вчиненні нотаріальних дій.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що  ОСОБА_3  не писав заяву від 26 лютого 2012 року; що її написав адвокат Субота А.А., який був представником ОСОБА_3 та не мав повноважень та дозвільних документів на написання такої заяви від його імені, є лише її припущеннями, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Таким чином, доводи та вимоги, викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, та вона звільнена від сплати судового збору як інвалід 2 групи, підстав для перерозподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                 І.В. Бурлака

Судді                                                         Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина 

Повний текст постанови складено 25 лютого 2021 року.