Постанова
Іменем України
01 березня2021 року
м. Київ
 
справа № 235/5221/18
провадження № 61-10816св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Висоцької В. С., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Ткачука О. С.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -   ОСОБА_2 , 
відповідач -  ОСОБА_3 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 12 грудня 2019 року у складі судді  Панової Т. Л. та постанову Донецького апеляційного суду від 25 березня 2020 року у складі колегії суддів: Корчистої О. І., Тимченко О. О., Хейло Я. В., у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спадкове майно та усунення від права на спадкування,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що  з 1996 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 . За час сумісного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Проживали у м. Донецьку до червня 2014 року. У 2014 році, коли почалася антитерористична операція, попали під обстріл та виїхали, як внутрішньо переміщені особи до м. Покровська Донецької області. Проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений будинок належав її тітці. ОСОБА_4 часто хворів, був інвалідом ІІІ групи, вона здійснювала за ним догляд.
Також вказувала, що за час сумісного проживання та за спільні кошти у                 2009 році вони придбали автомобіль марки «CHERY JAGGI», 2008 року випуску.
ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_4 помер. Вона займалась його похованням.
Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майна, на яке в порядку спадкування, вона, як дружина має право.
Також зазначала, що діти  ОСОБА_4 - відповідачі у справі ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 допомоги батьку не надавали, його здоров`ям та життям не цікавилися. Вважала, що відповідачі злісно ухилялися від надання підтримки та допомоги батька, а тому є підстави для усунення відповідачів від спадкування.
Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд:
-          встановити факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу, як чоловіка та жінки з 1996 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-          визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 , а саме: квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 48,5 кв.м, вартістю 16 882, 00 грн, земельної ділянки, площею 0,0607 га, розташованої на території с. Мінеральне садового товариства «Наука» Спартаківської сільської ради Ясинуватського району Донецької області;
-          визнати за нею право власності в натурі на Ѕ частину автомобіля «CНERI JAGGI», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , вартістю 30 000,00 грн, на Ѕ частину якого вона має право, як співвласник майна;
-          усунути від спадкування після смерті ОСОБА_4 його дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 12 грудня                  2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,                  ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на спадкове майно та усунення від права на спадкування, відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та     ОСОБА_4 з 1996 року не знайшов свого підтвердження, підтверджується лише з 2014 року, позивач наполягала на встановленні факту проживання однією сім`єю саме за період з 1996 року, заяву про зміну позовних вимог не подавала, підстав для визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 та усунення відповідачів від спадкування після смерті батька відповідно до вимог закону немає.
Постановою Донецького апеляційного суду від 25 березня 2020 року  рішення Дружківського міського суду Донецької області від 12 грудня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу скасовано.
Позовні вимоги ОСОБА_1  до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволено частково.
Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу                      ОСОБА_1  та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з грудня 2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції  в частині відмови у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однієюсім`єю без реєстрації шлюбу та задовольняючи позов у цій частині частково, суд апеляційної інстанції виходив із того, що факт спільного проживання    ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з грудня 2014 року до 06 грудня 2017 року знайшов своє підтвердження. 
Залишаючи рішення суду першої інстанції в іншій частині позовних вимог без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції відносно того, що доказів на підтвердження придбання спірного транспортного засобу за спільні кошти позивачем судам надано не було.
Також, ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що                       ОСОБА_4 потребував допомоги відповідачів ОСОБА_2 та                   ОСОБА_3 , а останні мали можливість її надати, проте ухилялися від обов`язку щодо її надання, а тому дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про усунення відповідачів від спадкування після смерті батька та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
У липні 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 12 грудня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 25 березня 2020 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд.
Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження, витребувано з Дружківського міського суду Донецької області матеріали цивільної справи № 235/5221/18.
У грудні 2020 року справу №  235/5221/18 передано до Верховного Суду. 
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 
400 ЦПК України). 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень 
став пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, а саме  посилання скаржника на те, що суд апеляційної інстанції  не дослідив зібрані у справі докази та необґрунтовано відмовив у виклику свідків (пункти 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що судами було неправильно надано оцінку поясненням допитаних у судовому засіданні свідків                ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також письмовим доказам:   державному акту на землю від 15 січня 1997 року, довідці  від   07 лютого 2019 року ЖБК «Дружба».
Окрім того, суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків та витребування документів, що було затруднено тим, що частина доказів та свідків залишилась на непідконтрольній  території.
Доводи інших учасників справи
Учасники справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на касаційну скаргу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Покровську Донецької області.
Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири, земельної ділянки, автомобіля марки CHERY JAGGI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску.
Згідно з відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно за                   ОСОБА_4 з 30 вересня 2009 року зареєстровано право власності на однокімнатну квартиру площею 32,7 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . 
Згідно з державним актом на право приватної власності на землю, виданим на підставі рішення виконкому Спартаківської сільської Ради народних депутатів від 15 січня 1997 року № 17, ОСОБА_4 набув право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0607 гектарів, яка розташована на території с. Мінеральне, садового товариства «Наука» для садівництва. Місце проживання   ОСОБА_4 в акті зазначено АДРЕСА_3 .
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, на ім`я ОСОБА_4 26 березня 2010 року було зареєстровано транспортний засіб CHERY JAGGI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску.
Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , з 19 липня 1983 року.
Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 21 листопада 2001 року.
Згідно з довідкою від 27 жовтня 2014 року ОСОБА_1 перемістилась з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в АДРЕСА_5 . Термін дії довідки було подовжено до 27 жовтня 2015 року та до 29 квітня 2016 року.
Згідно з довідкою від 16 лютого 2015 року вбачається, що фактичним місцем проживання ОСОБА_4 було АДРЕСА_6 .
Згідно з довідкою від 01 березня 2016 року фактичним місцем проживання ОСОБА_4 було АДРЕСА_1 .
Зі змісту довідки, акта та довідки-акта судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_1 без реєстрації місця проживання, фактично проживали однією сім`єю як чоловік і жінка в період з 1996 року до жовтня 2014 року. З початку проведення АТО на Донбасі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перемістилися та спільно проживали в м. Покровську Донецької області. З лютого 2015 року ОСОБА_1 проживала однією сім`єю, як чоловік і жінка, разом  з ОСОБА_4 по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . У період сумісного проживання вони вели сумісне господарство, мали спільні права та обов`язки чоловіка та дружини доглядали за немічною тіткою та її будинком, господарськими спорудами та працювали на земельній ділянці для своїх потреб. ОСОБА_1 здійснювала за ОСОБА_4 піклування, як за особою, яка має інвалідність. З 27 листопада 2017 року, під час хвороби ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , знаходячись у стаціонарі Центральної районної лікарні м. Покровська, цілодобово доглядала за ним до самої його смерті. ОСОБА_1 самостійно здійснила поховання                          ОСОБА_4 за особисті кошти.
Представник відповідачів ОСОБА_2 - ОСОБА_3 визнав факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з квітня 2014 року.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, вивчивши аргументи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до частини 1 статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
 
Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня                 1999 року № 5-рп/99).
 
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
 
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
 
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
 
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України (надалі - КпШС України) не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.
 
Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.
 
Звертаючись до суду з цим позовом,    ОСОБА_1 посилалась на те, що з 1996 року до 06 грудня 2017 року вона проживала з    ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому майно, придбане у цей період, у вигляді автомобілю є спільною сумісною власністю її та  ОСОБА_4 .
 
На підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивач посилалася на пояснення свідків, а також інші письмові докази.
 
Судами встановлено, що позивачем доведено факт проживання без реєстрації шлюбу   ОСОБА_1 із ОСОБА_4 у період з грудня 2014 року і до дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Судами встановлено, що факт проживання без реєстрації шлюбу   ОСОБА_1 із ОСОБА_4 у період з 1996 року до грудня  2014 року позивачем не доведено на підставі належних та достатніх доказів.
 
Суди дійшли вказаних висновків на підставі пояснень свідків, які були допитані в суді першої інстанції, а також письмових  доказів.  Крім цього, зазначені обставини визнані представником відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції позбавлений можливості здійснювати переоцінку доказів та вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції на підставі належних та достатніх доказів дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо встановлення факту проживання однією сім`єю з  ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу лише в період із грудня 2014 року до 06 грудня 2017 року.
 
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
 
Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «CHERY JAGGI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_4 , зазначений транспортний засіб придбано 25 травня 2009 року.
 
Судами було встановлено, що доказів на підтвердження придбання вказаного транспортного засобу за спільні кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , позивачем надано не було. За таких обставин суди дійшли правильних висновків відносно того, що  відсутні підстави для задоволення позовних вимог у частині визнання за  ОСОБА_1 права власності на Ѕ  частину вищезазначеного транспортного засобу за їх недоведеністю.
 
Окрім того, судом апеляційної інстанції  було встановлено, що    ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що   ОСОБА_4 потребував допомоги відповідачів ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 , а останні мали можливість її надати, проте ухилялися від обов`язку щодо її надання.
 
З урахуванням вказаного, суди дійшли правильних висновків про відсутність підстав відповідно до статті 1224 ЦК України для про усунення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від спадкування після смерті батька та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування.
 
Позивач не позбавлена моживості вирішити питання щодо спадщити, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 з урахуванням інтересів усіх спадкоємців у позасудовому порядку, або  шляхом подання відповідного позову.
 
Доводи касаційної скарги відносно того, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про повторний виклик свідка  ОСОБА_6 не заслуговують на увагу, оскільки суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив вказане клопотання з тих підстав, що вказаний свідок була допитана судом першої інстанції, а доказів вважати її покази  неповними та неправильними  ОСОБА_1  суду не надала.
Загалом доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та  апеляційної інстанцій.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених у суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Окрім того, суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Враховуючи те, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо аргументованими, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, оскаржувані судові рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права. 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної          інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 12 грудня 2019 року у нескасованій частині та постанову Донецького апеляційного суду від 25 березня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                            В.  С. Висоцька
А.  А. Калараш
О.  С. Ткачук