ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України 

18 лютого 2021 року 
м. Харків

справа № 646/14590/14-ц
провадження 22ц/818/260/21 

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 

головуючого – Котелевець А.В., 
суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б., 
за участю секретаря – Огар І.В.,

імена (найменування) сторін:
заявник – старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області Лаптікова Дар`я Володимирівна, 
заінтересована особа – ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 липня 2020 року в складі судді Шелест І.М., 

у с т а н о в и в:

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Регіон» (далі – КС «Регіон») про стягнення компенсації у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

Позов, з урахуванням уточнень, мотивовано тим, що заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 червня 2010 року задоволено його позов. Визнано неправомірним та недійсним розпорядження Наглядової ради КС «Регіон» від 09 грудня 2008 року. Стягнуто з КС «Регіон» на його користь: додаткові пайові внески у вигляді грошових коштів станом на 24 листопада 2009 року - в розмірі 192 135,96 грн та станом на 01 січня 2009 року - в розмірі 12 819,15 грн; компенсацію інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за період з 21 лютого 2009 року по 21 квітня 2010 року в розмірі 32 883,39 грн; упущену вигоду за період з 21 лютого 2009 року по 21 квітня 2010 року в розмірі 143 187,82 грн. Зобов`язано КС «Регіон» нарахувати та сплатити на його користь суму компенсації інфляційних витрат за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за весь період прострочки з 22 квітня 2010 року по день фактичного повернення суми додаткових пайових внесків і відсотків, а також упущену вигоду за весь період прострочки з 22 квітня 2010 року по день фактичного повернення суми додаткових пайових внесків і відсотків.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 січня 2011 року заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 червня 2010 року змінено в частин суми стягнення компенсації інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Стягнуто з КС «Регіон» на користь ОСОБА_1 компенсацію інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за період 21 лютого 2009 року по 12 січня 2011 року у розмірі 35 477,73 грн. Рішення в частині стягнення з КС «Регіон» на користь ОСОБА_1 компенсації отриманих збитків (упущеної вигоди) з розрахунку 60% річних, в частині покладення на КС «Регіон» обов`язку нарахувати та сплатити на користь ОСОБА_1 суму компенсації інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по день фактичного повернення суми додаткових пайових внесків і відсотків та в частині зобов`язання КС «Регіон» нарахувати та сплатити ОСОБА_1 суму компенсації отриманих збитків (упущеної вигоди) у розмірі 60% річних за період користування грошовими коштами по день фактичного повернення суми додаткових пайових внесків і відсотків скасовано та в цих частинах ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення залишено без змін. 

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 липня 2013 року з КС «Регіон» на його користь стягнуто компенсацію інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання з виплати основного боргу, нарахованих відсотків, компенсації інфляційних втрат та затрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи за період з 12 січня 2011 року по 14 травня 2013 року в розмірі 10 813,31 грн; 3% річних грошової компенсації за час прострочення грошового зобов`язання з виплати суми основного боргу та нарахованих відсотків за період з 21 лютого 2009 року по 14 травня 2013 року в розмірі 19 945,22 грн; 3% річних грошової компенсації за час прострочення грошового зобов`язання з виплати суми компенсації інфляційних втрат та затрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи за період з 12 січня 2011 року по 14 травня 2013 року в розмірі 2 498,67 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 липня 2014 року з КС «Регіон» на його користь стягнуто компенсацію інфляційних втрат в розмірі 29 844,62 грн та 3% річних грошової компенсації в розмірі 8 799,35 грн.

Станом на 17 червня 2014 року рішення судів не виконані на суму в загальному розмірі 312 454,01 грн.

Посилаючись на підстави, передбачені статтею 625 ЦК України, ОСОБА_1 просив стягнути з КС «Регіон» на його користь компенсацію інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за період з 17 червня 2014 року по 17 грудня 2014 року в сумі 33 913,88 грн та 3% річних за цей же період в сумі 4 160,87 грн. 

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 16 березня 2015 року, уточненим ухвалою цього ж суду від 02 квітня 2015 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з КС «Регіон» на користь ОСОБА_1 3% річних за період з 17 червня 2014 року по 18 лютого 2015 року в розмірі 4 160,87 грн та суму інфляційних втрат за період з 17 червня 2014 року по 18 лютого 2015 року в розмірі 33 913,88 грн.

Заочне рішення мотивовано тим, що сума заборгованості, визначена рішеннями судів, не погашена, тому з КС «Регіон» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 3% річних за період з 17 червня 2014 року по 18 лютого 2015 року в розмірі 4 160,87 грн та сума інфляційних втрат за період з 17 червня 2014 року по 17 грудня 2014 року в розмірі 33 913,88 грн.

01 квітні 2019 року старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області (далі – Київський ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області) ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа про стягнення з КС «Регіон» на користь ОСОБА_1 суми в розмірі 4 160,87 грн. 

Заява мотивована тим, що на примусовому виконанні Київський ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 646/14590/14-ц, виданого 15 травня 2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова, № 48668122 – про стягнення з КС «Регіон» на користь ОСОБА_1 суми в розмірі 4 160,87 грн. Однак виконавчий лист був втрачений при пересилці.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 липня 2019 року заява старшого державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області Лаптікової Д.В. задоволена. Видано дублікат виконавчого листа № 646/14590/14-ц, виданого 15 травня 2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова, про стягнення з КС «Регіон» на користь ОСОБА_1 суми в розмірі 4 160,87 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконавчий лист № 646/14590/14-ц, виданий 15 травня 2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова, про стягнення з КС «Регіон» на користь ОСОБА_1 суми розмірі 4 160,87 грн втрачено при пересилці до новоутвореного Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ в Харківській області.

01 червня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 липня 2019 року та постановити нову ухвалу. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт втрати при пересилці виконавчого листа № 646/14590/14-ц, виданого 15 травня 2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова, про стягнення з КС «Регіон» на користь ОСОБА_1 сум в розмірі 4 160,87 грн спростовується матеріалами справи, згідно з якими 01 квітня 2019 року старший державний виконавець Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області Лаптікова Д.В. звернулася до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа, а також дорученням № 46 від 08 серпня 2018 року, яким начальник Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області Хаблов Валерій Миколайович уповноважив ОСОБА_2 представляти інтереси Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області. 

Старший державний виконавець Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області Лаптікова Д.В. ухвалу суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. 

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. 

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. 

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (рішення у справі «Шмалько проти України», від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00).

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Згідно з пунктом 17.4 розділу УШ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. 

При вирішенні питання про видачу дублікату виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009 (провадження № 61-5388св18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дублікату виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання. 

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили. 

До заяви про видачу дублікату виконавчого листа мають бути додані: довідка стягувача, державного виконавця чи органу зв`язку про втрату виконавчого листа; при втраті виконавчого листа стягувачем – довідка стягувача, підписана керівником чи заступником керівника та головним (старшим) бухгалтером підприємства, організації, що виконавчий лист втрачено і до виконання не пред`явлено. 

У постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що виходячи з положень частини шостої статті 12 Закону України «про виконавче провадження», частини першої статті 433 ЦПК України та підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України у разі, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Старший державний виконавець Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області Лаптікова Д.В. звернулася до суду із заявами про видачу дублікатів виконавчих листів 01 квітня 2019 року.

Втрата виконавчого листа № 646/14590/14-ц, виданого 15 травня 2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова, про стягнення КС «Регіон» на користь ОСОБА_1 суми в розмірі 4 160,87 грн. підтверджується довідкою Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області від 29 березня 2019 року № 14629 (а. с. 93 т. 2).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення заяви старшого державного виконавця Київського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області Лаптікової Д.В. та видачі дублікату виконавчого листа № 646/14590/14-ц, виданого 15 травня 2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова, про стягнення з КС «Регіон» на користь ОСОБА_1 суми в розмірі 4 160,87 грн.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги не впливають на висновок суду про наявність підстав для видачі дублікату виконавчого листа та зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 19 лютого 2021 року. 

Головуючий А.В.Котелевець 

Судді О.М.Хорошевський

В.Б.Яцина