ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 187/689/19
провадження № 51-5679км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря 
судового засідання                       ОСОБА_4 , 
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції
захисника                                        ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанцій, на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року, постановлену у кримінальному провадженні за обвинуваченням: 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 186 Кримінального кодексу України (далі – КК);
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Фащівка Перевальського району Луганської області, жителя АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 186 КК.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 186 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Цим же вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 186 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
За вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, 06 березня 2019 року о 02 год, проникли на автомобільний газоправний пункт на    АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 та з метою отримання ключа від металевого сейфу, який виявили у приміщенні, ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_10 , який працював оператором, одного удару, а  ОСОБА_8 – два удари у обличчя, чим спричинили йому легкі тілесні ушкодження. Після чого, відкривши двері сейфу, відкрито викрали грошові кошти в сумі 8300 грн, належні ОСОБА_9 , а також чоловіче портмоне, із грошовими коштами у розмірі 30 грн, належне ОСОБА_10 , розпорядившись у подальшому викраденим на власний розсуд. 
Крім того, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, 06 березня 2019 року о 02 год 30 хв проникли на автомобільний газоправний пункт на АДРЕСА_4 , який орендує ОСОБА_11 , звідки повторно у присутності останнього викрали  грошові кошти та майно, належне потерпілому, на загальну суму 1739, 6 грн. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року вирок місцевого суду змінено у частині призначеного покарання та розподілу процесуальних витрат.
На підставі статті 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного за вироком суду покарання звипробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього обов`язків, визначених пунктами 1, 2 частини 1, пунктом 2 частини 3 статті 76 КК.
На підставі статті 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного за  вироком суду покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього обов`язків, визначених пунктами 1, 2 частини 1, пунктом 2 частини 3 статті 76 КК. В решті вирок суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор не погоджується із ухвалою апеляційного суду, просить її скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосовування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 покарань тяжкості вчиненого ними злочину та особам засуджених через м`якість.  
Обґрунтовуючи свої вимоги стверджує, що апеляційний суд, звільняючи засуджених від відбування покарань з випробуванням, не врахував, що інкримінований їм злочин є тяжким, а характер їх злочинної поведінки – систематичним.
Помилковими, на переконання скаржника, є висновки апеляційного суду стосовно відшкодування засудженими завданої злочинними діями моральної та матеріальної шкоди потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , оскільки відповідних підтверджуючи документів матеріали справи не містять. 
Таким чином застосування інституту звільнення від призначеного покарання, передбаченого статтею 75 КК, призвело до надмірної м`якості заходу примусу, визначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за вчинені ними дії, а відтак ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
У запереченні на касаційну скаргу захисник засудженого ОСОБА_7 – адвокат ОСОБА_6 не погоджується з доводами, викладеними прокурором, вважає їх безпідставними. Зокрема, стверджує, що під час судового розгляду її підзахисний повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому та просив вибачення у потерпілого ОСОБА_10 , який був присутній під час судового розгляду. Стверджує про повне відшкодування шкоди, завданої злочином потерпілим ОСОБА_10 та  ОСОБА_9 .
У запереченні на касаційну скаргу засуджений ОСОБА_8 стверджує, що вину у вчиненому злочині визнав повністю, щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілих, завдану останнім шкоду солідарно відшкодував. Наразі офіційно працевлаштований та виконує, покладені на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 частини 1, пунктом 2 частини 3 статті 76 КК. Отже підстави для скасування ухвали апеляційного суду, як на тому наголошує прокурор у скарзі, відсутні.
Також на адресу Суду надійшло заперечення ОСОБА_12 від 12 лютого 2021 року, який здійснював захист засудженого ОСОБА_8 в судах першої та апеляційної інстанцій. Однак згідно з даними Єдиного реєстру адвокатів України право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_12 з 11 лютого 2021 року зупинено згідно з пунктом 1 частини 1 статті 31 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Позиції учасників судового провадження 
Прокурор у судовому засіданні подану касаційну скаргу підтримала, стверджувала про незаконність та невмотивованість ухвали апеляційного суду, а відтак наполягала на необхідності її скасування.
Захисник ОСОБА_6 стверджувала, що рішення суду про призначення її підзахисному покарання із подальшим звільненням від його відбування у порядку статті 75 КК, належним чином вмотивовано, з огляду на дані про особу засудженого та пом`якшуючі покарання обставини, а отже підстави для його скасування у кримінальному провадженні відсутні.
Інших учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.   
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні ними злочину та правильність кваліфікації їх дій за частиною 3 статті 186 КК у поданій касаційній скарзі не оспорюються.
Виходячи зі змісту вимог статті 370 КПК, відповідно до якої судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як зазначено в частині 3 статті 419 КПК, при скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, не погоджуючись із вироком місцевого суду, прокурор, а також захисники засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_12 звернулися зі скаргою до суду апеляційної інстанції, в яких, зокрема, адвокати не погоджувалися із призначеним засудженим покаранням через суворість та просили суд апеляційної інстанції звільнити їх підзахисних від відбування покарання з випробуванням, наводячи доводи на обґрунтування своєї позиції. 
Апеляційний суд, ретельно перевіривши доводи сторони захисту, дійшов висновку про обґрунтованість вимог, викладених захисниками у поданих скаргах, належним чином вмотивувавши прийняте рішення, із зазначенням підстав його ухвалення відповідно до приписів статей 370, 419 КПК. 
З висновками апеляційного суду погоджується і суд касаційної інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до вимог статті 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до частини 1 статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Закон наділяє суд дискреційними повноваженнями визначати, чи знижують встановлені під час судового розгляду обставини ступінь тяжкості вчиненого злочину, і призначати таке покарання, яке за видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення особи й попередження вчинення нових злочинів.
У ході судового розгляду апеляційний суд встановив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є особами молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності  не притягувалися, мають постійні місця проживання, за якими позитивно характеризуються, на обліках у лікарів нарколога і психолога не перебувають та мають міцні соціальні зв`язки, а тому за відсутності обставин, визначених статтею 67 КК, погодився з визначеною їм місцевим судом мірою заходу примусу, наближеною до мінімальної межі санкції частини 3 статті 186 КК.
Проте, як вірно зазначив апеляційний суд, при постановленні вироку суд першої інстанції залишив поза увагою, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вину у скоєному визнали повністю, у вчиненому щиро розкаялися, негативно ставляться до вчиненого та не чинили перешкод під час розгляду провадження, що підтверджується звукозаписами судових засідань. 
Більше того, спричинену ОСОБА_10 та ОСОБА_9 моральну і матеріальну шкоду, засуджені солідарно відшкодували, на що вказують подані на адресу суду заяви потерпілих (аркуші справа 188, 217, том 1), а ОСОБА_11 цивільний позов не заявляв. При цьому потерпілий ОСОБА_9 зазначав, що вважає за можливе звільнити засуджених від відбування покарання з випробуванням. 
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про можливість застосування приписів статті 75 КК, а тому звільнив ОСОБА_7 і ОСОБА_8  від призначеного їм покарання з випробуванням, вмотивувавши в ухвалі прийняте рішення.
Застосування від імені держави до особи, визнаної винною, заходу примусу відноситься до дискреційних повноважень суду, які з додержанням засад верховенство права та законності було реалізовано у цьому провадженні.
На переконання колегії суддів, призначене засудженим покарання є справедливим і домірним вчиненому та відповідає принципам співмірності й індивідуалізації. Порушень у застосовуванні приписів статті 75 КК у ході касаційного перегляду Судом не встановлено.
Враховуючи викладене, у задоволенні касаційної скарги слід відмовити у повному обсязі.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанцій, – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3