КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
1 лютого 2021 року                                                                                          м. Київ
 
Єдиний унікальний номер справи   № 757/29110/18-ц                                                         
Апеляційне провадження №22-ц/824/67/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого           Іванченка М.М.
суддів:                      Білич І.М., Коцюрби О.П.
 
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу  за позовом ОСОБА_1 до Генерального прокурора України Луценка Юрія Віталійовича про визнання протиправною діяльністю та зобов`язання вчинити дії
 
 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
 
на ухвалу Печерського районного суду м. Києва постановлену 6 травня 2019 року, в приміщені суду під головуванням судді Підпалого В.В.,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Генерального прокурора України Луценка Ю.В. про визнання протиправною діяльністю та зобов`язання вчинити дії.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 6 травня 2019 рокупозовну заяву  ОСОБА_1 до Генерального прокурора України Луценка Ю.В. про визнання протиправною діяльністю та зобов`язання вчинити дії- визнано неподаною та повернуто позивачу.
Не погоджуючись з рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі.
Зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи є незаконними та необґрунтованими, ухвалені з порушеннями норм чинного законодавства. Вказує, що повертаючи позовну заяву суд першої інстанції належним чином не перевірив, що позивачем виконано вимоги ухвали суду від 14 червня 2018/ року про залишення позовної заяви без руху.
Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст.353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та її повернення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконав.
Проте з таким висновком суду погодитися не можна з таких підстав.
Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху з підстав не зазначення відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів  або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювались; попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести, у зв`язку з розглядом справи. Разом з тим, позивачу необхідно конкретизувати позовні вимоги.
Так, листом  вх.№58492  від 5 травня 2019 року ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали від 14 червня 2018 року повідомив, що заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не вживалося та позивач не передбачає понесення судових витрат, які підлягають відшкодуванню. Також, вказав на незгоду з вимогами ухвали суду, щодо необхідності конкретизувати позовні вимоги, оскільки позивач вважав, що така вимога не ґрунтується на вимогах закону.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції вказав, що 6 травня 2019 року на адресу суду надійшов лист позивача, у якому зазначено, що у вищевказаній позовній заяві, на його думку, викладені всі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. За таких обставин позивач не погодився із ухвалою суду від 14 червня 2018 року та не виконав її в повному обсязі.
Згідно частини 4 статі 10 ЦПК України суд повинен застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, відповідно до частини 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статі 2 ЦПК України).
При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення протягом розумного строку, не порушуючи при цьому строки, встановлені законом, вирішувати справи із неухильним і точним дотриманням норм матеріального та процесуального права з метою ухвалення законних і обґрунтованих судових рішень.
Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі надмірний формалізм суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване пунктом 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, право на доступ до суду.
Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).
Чинним процесуальним законодавством встановлено вимоги, за умови дотримання яких докази є допустимими, при цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Важливою вимогою використання копії письмового доказу як допустимого доказу у справі є її належне засвідчення.
Однак,  на стадії відкриття провадження у справі, суд має надавати оцінку доказам, які додані позивачем до матеріалів позовної заяви виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог ЦПК України, а не перевіряти докази (встановлювати їх допустимість), надані позивачем в обґрунтування позовних вимог по суті спору.
Отже, залишаючи позовну заяву без руху та в подальшому повертаючи її, суд першої інстанції вказаного вище не врахував, внаслідок чого допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і відповідно до частини 1 статі 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного,  апеляційний суд  приходить до висновку про те, що  ухвала  Печерського районного суду м. Києва від 6 травня 2019 рокупро визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 6 травня 2019 року- скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя:
 
Судді: