ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/3422/20	

головуючий суддя І інстанції – Калашник   Ю.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя (доповідач):          Іванова С.М. 
                                             суддів:            Сафронової С.В., Чередниченка В.Є.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2020 року в адміністративній справі №280/3422/20 за позовом  Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області  до ОСОБА_1 про стягнення капіталізованих платежів,-  

ВСТАНОВИВ:
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення капіталізованих платежів у розмірі 159130,04   грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2020 року адміністративний позов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області  було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області капіталізовані платежі у розмірі 159130,04 грн. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вищезазначене рішення як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування  апеляційної скарги відповідач зазначив, що стягнення капіталізованих платежів в даному випадку є передчасним, оскільки позивач не звертався до нього з вимогою про сплату останніх, що є порушенням відповідної процедури.
Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Розгляд справи було здійснено в порядку письмового провадження, на підставі приписів ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 27.04.2004 був зареєстрований як фізична особа-підприємець.
26.11.2015 з працівником ФОП ОСОБА_1 – ОСОБА_2 стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, що підтверджено актом про нещасний випадок від 01.02.2016 та актом проведення розслідування нещасного випадку від 01.02.2016.
Відповідно до постанови Запорізького відділення  управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 19.02.2016 №0809/9758/9758/1 «Про взяття на облік осіб, які мають право на страхові виплати у разі смерті потерпілого, та реєстрацію страхових випадків» чоловіка померлої ОСОБА_3 взято на облік та зареєстровано по ньому страховий випадок «втрата годувальника». Постановою Запорізького відділення  управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області від 21.04.2020 №0802/9758/9758/9 ОСОБА_3 призначено перераховану суму щомісячної страхової виплати у сумі 928,63грн. безстроково.
30.04.2020 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .
Враховуючи, що згідно з розрахунком потреби в капіталізації коштів ФОП    ОСОБА_1 для розрахунку з потерпілим на виробництві станом на 05.05.2020 потреба в капіталізації складає 159130,04 грн., позивач звернувся до суду із позовом про стягнення вказаних коштів.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  позивачем правомірно здійснено нарахування та розрахунок перерахованої щомісячної виплати, що свідчить про обґрунтованість її стягнення.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV, в редакції чинній на час звернення із позовом до суду (далі – Закон № 1105-XIV).
Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 1 Закону № 1105-XIV, страховим випадком за соціальним страхуванням від нещасних випадків є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання (у тому числі встановлене чи виявлене в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів), що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму; нещасний випадок або професійне захворювання, яке сталося внаслідок порушення застрахованим нормативних актів про охорону праці.
Згідно з частиною 1 статті 12 Закону № 1105-XIV кошти, що надходять до Фонду від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, повинні забезпечувати: 1) виплату застрахованим особам матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 2) створення резерву коштів Фонду в розмірі суми, необхідної для виплати всіх видів матеріального забезпечення, страхових виплат, передбачених цим Законом, в розрахунку не менш як на п`ять календарних днів; 3) фінансування витрат на утримання та забезпечення діяльності Фонду, його робочих органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, матеріальне та соціально-побутове забезпечення його працівників; розвиток та функціонування інформаційно-аналітичних систем Фонду; 4) фінансування заходів з профілактики страхових випадків.
Пунктом 5 частини 1 статті 11 Закону № 1105-XIV встановлено, що джерелами формування коштів Фонду є капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 1105-XIV, роботодавець зобов`язаний: надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом; повернути Фонду суму виплаченого матеріального забезпечення та вартість наданих соціальних послуг потерпілому на виробництві у разі невиконання своїх зобов`язань щодо сплати страхових внесків.
Порядок капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю, відповідно до якого здійснюється капіталізація платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством) страхувальника (далі - платежі) для задоволення вимог, що виникли із його зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 986 (далі – Порядок № 986).
Відповідно до п. 2-3 Порядку № 986, у цьому Порядку термін “капіталізація платежів” означає визначення суми грошових зобов`язань страхувальника у випадку його ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством), що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам, які належить сплатити до Фонду соціального страхування України для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.
Капіталізація платежів проводиться щодо кожної застрахованої особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідних подальших платежів для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Під час капіталізації платежів враховуються заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати на догляд за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів, види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого, а також інші виплати, передбачені законодавством.
Згідно п. 8 Порядку № 986, у кредиторських вимогах Фонду соціального страхування України до страхувальника, щодо якого розпочато ліквідацію, зазначається сума грошових зобов`язань, обчислена з урахуванням кожного платежу, що підлягає капіталізації.
Суми капіталізованих платежів відповідно до зазначених кредиторських вимог у випадках ліквідації страхувальника перераховуються робочому органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, у якому страхувальник перебуває на обліку.
Зі змісту зазначених правових приписів  та їх правового аналізу вбачається, що на роботодавця, який припинив свою діяльність та має обов`язки перед застрахованою особою внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю покладається обов`язок по сплаті до Фонду соціального страхування України капіталізованих платежів.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у разі несплати застрахованою особою таких капіталізованих платежів, фонд соціального страхування зобов`язаний звернутись до останнього з відповідною вимогою. 
При цьому, у випадку ігнорування сплати капіталізованих платежів за вимогою Фонду соціального страхування, останній наділяється правом на звернення до суду з позовом про його стягнення, як крайнього заходу погашення такої заборгованості.
Як свідчать встановлені обставини справи, відомостей відносно звернення позивача до відповідача з вимогою про сплату капіталізованих платежів, матеріали справи не містили.
Так, з метою повного та всебічного розгляду справи, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.02.2021 року було зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області  подати до суду інформацію відносно звернення (перед поданням адміністративного позову по даній справі) до відповідача з письмовою вимогою про сплату заборгованості з капіталізованих платежів у розмірі 159130.04 грн.
На виконання вимог наведеної ухвали, позивачем до суду були подані пояснення, відповідно до яких останній не звертався до відповідача з письмовою вимогою про сплату заборгованості з капіталізованих платежів у розмірі 159130.04 грн., що свідчить про порушення останнім процедури погашення заборгованості, яка має передувати зверненню до суду.
Отже, з зазначених обставин справи вбачається, що звернення позивача до суду є передчасним, а відтак позовні вимоги останнього задоволенню не підлягають.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо необхідності задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2020 року в адміністративній справі №280/3422/20  – скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскаржено в касаційному порядку не підлягає за виключенням наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко