ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 лютого 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №591/7991/19 
Номер провадження 22-ц/816/181/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 
сторони:
позивач – АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,
відповідач – ОСОБА_1 , 
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 листопада 2020 року у складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 18 листопада 2020 року,   
                                               в с т а н о в и в :

16 грудня 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 20569 грн 76 коп.
Вимоги мотивовано тим, що за умовами укладеної банком та ОСОБА_1 04 травня 2015 року Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н, останній отримав 6572,06 грн кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на строк 12 місяців, зі сплатою за користування кредитом 10 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Згоду на те, що підписана Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним і Банком кредитний договір, відповідач посвідчив своїм підписом у заяві. У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань станом на 18 листопада 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 20569,76 грн, з яких: 6572,06 грн – заборгованість за кредитом, 3030,44 грн – заборгованість по процентах за користування кредитом, 10967,26 грн – заборгованість за пенею.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 листопада 2020 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором № б/н від 04 травня 2015 року у розмірі 4641 грн 77 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 480 грн в рахунок відшкодування судових витрат.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами, неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в частині стягнення відсотків та неустойки, оскільки в анкеті-заяві та підписаній у подальшому Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, сторони обумовили умови кредитування та погодили розмір відсоткової ставки – 3% на рік з розрахунку 360 днів у році, сплату штрафів.
Вказує, що правовідносин між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем виникли на підставі договору приєднання і анкета-заява та Генеральна угода, особисто підписані відповідачем, є належними та достатніми доказами надання ним згоди на укладення кредитного договору на таких умовах. Відсутність підпису боржника на відповідних Умовах та Правилах не свідчить про не ознайомлення з ними чи не укладення договору.
Доводить, що кредитний договір був укладений шляхом підписання анкети-заяви та у формі складення єдиного документу – Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 04 травня 2015 року, у яких визначено умови щодо розміру та порядку нарахування процентів і штрафних санкцій, що є складовою частиною кредитного договору, та на яку банк посилався як на одну з підстав позову.  
Вважає безпідставним посилання в рішенні суду на правовий висновок Великої Палати Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), так як він стосується інших правовідносин та зроблений за інших обставин справи. Тоді як у даній справі, підписавши анкету-заяву та Генеральну угоду позичальник ознайомився та погодився з викладеними у них основними умовами договору.
Дії з користування кредитними коштами свідчать про визнання заборгованості за кредитом та згоду з умовами кредитування, а розмір заборгованості підтверджується відповідним розрахунком, та доданою до апеляційної скарги випискою по рахунку, довідкою про відкриття рахунку, про зміну умов кредитування. Відмова у задоволенні позову в частині стягнення на користь банку всіх сум, вказаних у розрахунку заборгованості за кредитним договором, який є належним та допустимим доказом по справі, призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, порушує стабільність банку. 
В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач  до апеляційного суду не надіслав.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2019 року: 1921 грн х 100 = 192100 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку 17 вересня 2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір (а.с. 9).
04 травня 2015 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якої відповідач отримав кредит у розмірі 6572 грн 06 коп у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,8330% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані в Заяві, Умовах і правилах строки, на строк 12 місяців, по 31 травня 2016 року. Згідно умов вказаної Генеральної угоди реструктуризовано борг за кредитними договорами від 17 вересня 2007 року № SAMDN40000016105853 та від 09 листопада 2008 року № SAMDN44000024397103 шляхом зменшення розміру заборгованості за процентами, комісії, пені та штрафу. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з «1» по «25» число кожного місяця, позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 578,20 грн для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентах, а також інших витрат у відповідності з Умовами та правилами (а.с. 10). 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком кредитний договір. 
Із довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що на підставі вказаного кредитного договору б/н ОСОБА_1 отримав картку № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_2 із терміном дії останньої до 07/19 року (а.с. 82).   
Із виписки за картковими рахунками вбачається, що відповідач користувався кредитним лімітом у розмірі 6572 грн 06 коп з 04 травня 2015 року (а.с. 79-80).
Згідно з розрахунком, наданим АТ КБ «ПРИВАТБАНК», станом на 18 листопада 2019 року розмір заборгованості становить 20569,76 грн, з яких: 6572,06 грн – заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 3030,44 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом, 10967,26 грн – заборгованість по пені (а.с. 7-8).
Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг містять терміни та поняття, умови обслуговування, обов`язки банку та клієнта права клієнта, відповідальність сторін та інші умови (а.с. 11-34).
Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, визначивши до стягнення 772,21 грн заборгованості за відсотками нарахованими до 31 травня 2016 року, суд першої виходив з того, що сторонами в Генеральній угоді було обумовлено кінцевий термін повернення кредиту – не пізніше 31 травня 2016 року, тому кредитодавець безпідставно здійснював нараховування відсотків включно до 18 листопада 2019 року, у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання права та інтереси кредитора забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак про стягнення процентів з цих підстав позивачем вимоги не заявлялися. 
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення неустойки (пені), суд першої інстанції вважав ці вимоги необґрунтованими, оскільки між сторонами у справі не було досягнуто домовленості у належній формі та не узгоджено у письмовій формі (не зазначено в Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту карт) про відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання, інші угоди з цього приводу між сторонами не укладалися.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції щодо відмови позивачу у стягненні відсотків та пені узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону. 
Підставами позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є неналежне виконання ОСОБА_1 умов Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, та стягнення заборгованості за тілом кредиту, за відсотками за користування кредитом та пені за неналежне виконання зобов`язання, визначених відповідно до вказаних Умов та правил.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Виконання грошового зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою – пенею, штрафом (ст. ст. 546, 549 ЦК України).
Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, в якому його сторонами погоджується розмір кредиту, умови його надання, повернення, сплати процентів за користування кредитом, застосування неустойки у разі неналежного виконання зобов`язання.  
Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частинами 1, 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За приписами ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.  
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Як вбачається з матеріалів справи 17 вересня 2007 року ОСОБА_1 заповнив і підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, з якими позичальник ознайомився у письмовому вигляді і погодився, що підтвердив своїм підписом у Заяві. 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 04 травня 2015 року, посилався на умови Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 04 травня 2015 року, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.
Цивільно-правова відповідальність – це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України).  Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
У п. 2.2. Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н 04 травня 2015 року сторони дійшли згоди, що відповідно до ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більше чим на 31 день, за зобов`язаннями, строк яких не настав, строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 2762,5 грн.
У п. 2.8. У п. 2.2. Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н 04 травня 2015 року вказано, що при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожний день прострочення. 
У наданому банком на підтвердження своїх позовних вимог Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затвердженому Наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови, однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Враховуючи викладе, за недоведеності належними та допустимими доказами досягнення сторонами домовленості про розмір та порядок нарахування пені за порушення виконання позивальником зобов`язання за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні цих вимог. 
Про стягнення штрафу, як виду цивільно-правової відповідальності, банк вимоги не заявляв.  
Розмір відсотків за користування кредитом, порядок їх нарахування та сплати було обумовлено сторонами у Розділі 2 «Приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт» Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 04 травня 2015 року, яка підписана відповідачем та є належним доказом наявності у нього обов`язку по сплаті відсотків за користування кредитними коштами по 31 травня 2016 року, а тому позов у цій частині обґрунтовано частково задоволено судом.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на виписку по рахунку, довідку про відкриття рахунку, про зміну умов кредитування, як нові докази, додані до апеляційної скарги, оскільки ці документи за клопотання позивача були долучені судом першої інстанції до матеріалів справи (а.с. 77, 79-82), досліджувалися судом та їм надана правова оцінка.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в межах строку дії договору та безпідставність вимог про стягнення пені, і доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду в цій частині.
На підставі викладеного, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині – без змін.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст.ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд   
                                                 п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 листопада 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                                        О.Ю. Кононенко

Судді :                                                                                                    В.І. Криворотенко

                                                                                                                  С.С. Ткачук