ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6006/20  Номер провадження 22-ц/814/349/21	Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21 жовтня 2020 року, постановлене суддю Савченко Л.І. (повний текст складено 26 жовтня 2020 року), 
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:
02.07.2020 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 22.10.2010. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути івідповідача заборгованість станом на 02.06.2020 у розмірі 71 521,39 грн., яка складається із: 46 343,86 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 21 295,56 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. – штраф (фіксована частина), 3 381,97 грн. – штраф (процентна складова); 2 102,00 грн. судових витрат.
Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 21.10.2020 у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовлено.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що банком не доведено належними та допустимими доказами оформлення та укладення між сторонами кредитного договору б/н від 22.10.2010, досягнення сторонами згоди в належній формі з усіх істотних умов, отримання кредитної картки тощо, які б свідчили про волевиявлення відповідача укласти кредитний договір та отримати кредитні кошти у відповідному розмірі, погодженому у встановленому порядку, зі сплатою відсотків за користування ними та штрафами за неналежність виконання кредитних зобов`язань.
Не погодившись із указаним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги банк посилається на виписку по рахунку, копія якої наявна у матеріалах справи та є доказом відкриття відповідного карткового рахунку, встановлення кредитного ліміту, користування кредитними коштами, нарахування та погашення заборгованості відповідачем. До апеляційної скарги банком додано копію вказаної виписки з поясненнями, що через технічний збій в програмному комплексі, містить некоректні призначення, наприклад: 18.09.2019 – надходження коштів у розмірі 1 000,00 грн. з призначенням В-40, а має бути поповнення своєї картки в терміналі самообслуговування: АДРЕСА_1 , відділення банку в розмірі 1 000,00 грн. 
Посилаючись на фактичні обставини справи доводить, що відповідач звернулася в банк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 22.10.2010. До суду надана копія такої заяви, у якій позичальник особистим підписом засвідчила, що згодна із тим, що заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Із їх змістом вона ознайомлена та згодна, отримала у письмовому вигляді, взявши на себе зобов`язання самостійно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанк www.privatbank.ua.
Зазначає, що 22.12.2010 на підставі анкети-заяви позичальнику відкрито кредитну картку № НОМЕР_1 «Універсальна 55 днів пільгового періоду» та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн., який у подальшому на підставі п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 такого договору, одноосібно збільшено банком до 8 200,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку.
Вказує, що перевищення встановленого кредитного ліміту за карткою відповідача сталося через використання нею послуги «Оплата частинами», за умов якої вона повинна 28 числа щомісячно повертати кошти починаючи із 28.04.2017 по 28.02.2019 рівними частинами в розмірі – 1 758,12 грн., доручивши банку щомісячне списання коштів з кредитної картки, у разі невнесення відповідачем щомісячного платежу – понад кредитний ліміт, що підтверджується випискою із рахунку.
Доводить, що позичальник була обізнана із фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується підписаною позичальником довідкою про умови кредитування від 22.12.2010, у якій зазначено: тип кредитної лінії – поновлена; базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5% на місяць; розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, а саме (500 грн. + 5% від суми позову); розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо. 
Вважає, що дії відповідачки з активації кредитної картки, користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.
Просить застосувати до спірних правовідносин позиції Верховного Суду, викладені у справах: №750/6058/17-ц від 04.12.2019, за якої виписка по картці є очевидним здійсненням операцій через Приват 24; №200/5647/18, яка містить висновок про необхідність дослідження виписки по картковому рахунку в сукупності з іншими доказами та перевірки чи було встановлено відповідачу кредитний ліміт, в якому розмірі, чи отримував кредитну картку та строк її дії, чи користувався кредитними коштами та у якому розмірі; №356/1635/16-ц, що не може вважатися неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами; №456/3643/14, що доказом видачі кредитних коштів, є виписка по рахунку, аналогічні висновки викладені у постановах від 11.09.2019 у справі №642/5533/15-ц, від 19.09.2019 у справі №127/7543/17, від 23.12.2019 у справі №375/250/18.
Вважає, що районний суд, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, оскільки подібні висновки порушують вимоги ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України, ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», тоді як право нарахування пені та штрафів узгоджено п.2.1.7.6 та п.2.1.112.6.1 договору, а тому є обов`язковими до стягнення. 
Підстави стягнення заборгованості за відсотками та штрафами обґрунтовує позицією Верховного Суду по справі №750/6058/17-ц від 04.12.2019 згідно якої відповідач, підписуючи довідку про ознайомлення із умовами кредитування, погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування; №382/327/18-ц від 12.02.2020 та від 26.02.2020 у справі №355/1091/17- умови про стягнення спірних сум погоджені сторонами у довідці, що не спростовані відповідачем. 
Заперечує посилання районного суду на висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, оскільки у спірних правовідносинах наявна підписана відповідачем довідка про умови кредитування та конкретна редакція Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, які є належними та допустимими доказами, що не спростовані відповідачем. 
26.01.2021 апеляційним судом отримано відзив представника відповідача – адвоката Недошитко Р.Ю. на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення районного суду залишити без змін. 
Заперечує проти врахування нового доказу – виписки по рахунку, який не надає нової змістової інформації, яка б дозволила встановити особу позичальника чи ідентифікувати його або укладений правочин. 
Доводить що у матеріалах справи відсутня анкета-заява від 22.12.2010, на підставі якої відповідачу відкрито кредитну картку № НОМЕР_2 «Універсальна 55 днів пільгового періоду», а із наявної у справі анкети-заяви, датованої 22.10.2010, убачається, що відповідач обрала послугу депозиту, а не кредиту. 
Указує на відсутність в анкеті-заяві відомостей щодо встановленого кредитного ліміту, номеру картки та терміну її дії. 
Вважає недоведеним, що відповідачу 22.10.2010 видано саме кредитну картку «Універсальна 55 днів пільгового періоду» зі встановленим на ній кредитним лімітом, як і доказів укладення кредитного договору б/н від 22.10.2010, тоді як довідка про умови кредитування датована 22.12.2010 є довідкою до невстановленого договору. 
Заперечує проти застосування до спірних правовідносин правил ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки Умови і Правила надання банківських послуг та тарифи банку не містять підпису відповідача, а тому їх не можна вважати складовою кредитного зобов`язання, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеного у справах №588/62/18 від 20.05.2020, №760/3264/15-ц від 14.07.2020, №554/7486/17 від 02.09.2366/19 від та №494/366/19 від 15.01.2021. 
Вважає наведену позивачем в апеляційній скарзі практику Верховного Суду вирваною із контексту, а тому такою, що не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а підстави нарахування пені та штрафів не передбачені довідкою про умови кредитування. 
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції установлено, що 22.10.2010 ОСОБА_3 заповнила та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк, із відміткою про намір отримати ощадкнижку (депозит). У заяві також зазначено, що ОСОБА_3 згодна із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді./а.с.46/
Згідно довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», датованої 22.12.2010 та підписаної ОСОБА_3 , остання погодила: тип картки MasterCard Mass; тип кредитної лінії – відновлювальна; пільговий період до 55 днів; базова відсоткова ставка на місяць 2,5%; розмір щомісячного платежу 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячного платежу до 25 числа місяця, наступного за звітнім; порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% від суми позову./а.с.46/
Згідно довідок АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_2 (договір б/н): старт карткового рахунку за карткою НОМЕР_1 розпочато 22.12.2010 строком дії до 04/14 зі зміною кредитного ліміту 22.12.2010 до 300,00 грн., який зменшено до 0,00 грн.; 21.01.2011 - збільшено до 400,00 грн.; 23.02.2011 - до 500,00 грн.; 19.03.2011 та 20.03.2011 - до 600,00 грн.; 21.04.2011 та 22.04.2011 - до 700,00 грн.; 24.05.2011 - до 800,00 грн.; 21.06.2011 - до 900,00 грн.; 21.07.2011 - до 1 000,00 грн.; 20.08.2011 - до 1 200,00 грн.; 22.01.2013 та 23.01.2013 - до 2 000,00 грн.; 18.08.2013 - до 4 200,00 грн.; 25.08.2013 - до 5 000,00 грн.; картковий рахунок НОМЕР_3 , дата відкриття 25.04.2014 строком дії до 02/18, картковий рахунок НОМЕР_4 , дата відкриття 25.04.2014 строком дії 04/18, за якими 13.04.2016 кредитний ліміт збільшено до 8 000,00 грн.; 18.11.2016 та 30.01.2017 - до 8 200,00 грн.; картковий рахунок НОМЕР_5 , дата відкриття 30.01.2017 строком дії до 09/18, за яким 29.07.2018 кредитний ліміт зменшено із 8 200,00 грн. до 0,00 грн.; картковий рахунок НОМЕР_6 , відкритий 01.10.2018 строком дії до 05/22./а.с.43,44/
Факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою за картковим рахунком./а.с.31-42/. 
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256, зі змінами у процедурі оформлення та Тарифах по кредитним картам у ПриватБанк, в якому зазначено умови обслуговування карток Універсальна, Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Універсальна Gold, карта Юніора тощо./а.с.127-151, 152-156/.
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість відповідача за договором №б/н від 22.12.2010 станом на 02.06.2020 становить 71 521,39 грн. та складається із: 46 343,86 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 21 295,56 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. – штраф (фіксована частина), 3 381,97 грн. – штраф (процентна складова)./а.с.6-30/
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив із того, що банком не підтверджено належними та допустимими доказами факт видачі позичальнику кредитної картки та встановлення кредитного ліміту, оскільки анкета-заява від 22.10.2010 не містить істотних умов кредитування, включно з процентною ставкою, яка мала б відповідати правовідносинам сторін. Розрахунок заборгованості таким доказом не є, оскільки складений безпосередньо позивачем, містить посилання на договір б/н від 22.12.2010 та не є підтвердженням руху коштів на картковому рахунку, виписка за яким, районним судом до уваги не прийнята через відсутність у ній особистої інформації щодо позичальника. 
Надані позивачем Умови і Правила отримання банківських послуг містять розбіжності щодо дати їх затвердження, що з огляду на відсутність підпису позичальника, не доводить, що під час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідач була ознайомлена саме із цими Умовами і Правилами, тоді як використання даних, наведених позивачем у Тарифах, є можливим лише за умови, що в анкеті-заяві позначено про те, яку конкретно картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником.
Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується, з огляду на наступне.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст.1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом із тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Реалізуючи право вимоги заборгованості за тілом кредиту, банком заявлено до стягнення 46 343,86 грн. Обґрунтовуючи підстави стягнення такої заборгованості, банком, окрім її розрахунку, надано виписку по картковому рахунку, із якої убачається, що позичальник активно користувалася кредитними коштами, у тому числі через додаток Приват 24, використовувала послугу «Оплата частинами» та виконувала свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, в тому числі відсотків за використання кредитного ліміту та штрафів. 
Висновки районного суду, що виписка по рахунку не є належним доказом через відсутність у ній особистої інформації позичальника, а також, що банком не доведено належними та допустимими доказами укладення між сторонами кредитного договору, апеляційний суд визнає помилковими. Оскільки наявна у справі виписка містить персональні дані позичальника, повну інформація про рух кредитних коштів, дати банківських операцій та номери банківських карток, якими особа користувалася, що в сукупності з розрахунком, є доказом отримання позичальником кредитних коштів та їх фактичного використання, а тому стягненню із відповідача на користь банку підлягає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 46 343,86 грн., що відповідачем не спростований та є її, а не суду, процесуальним обов`язком.
При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що за відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин правил ч.1 ст.634 ЦК України, банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку із повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Наведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17-ц. 
Заперечення відповідача проти факту отримання кредитної картки, апеляційним судом відхиляються, як такі, що не ґрунтуються на доказах, оскільки сама по собі анкета-заява від 22.10.2010, яка містить відомості про намір відповідача отримати депозит, не спростовує факт використання особою кредитних коштів починаючи з грудня 2010 року та її обізнаність із умовами кредитування. Наведене підтверджується підписаною позичальником довідкою від 22.12.2010, яка містить узгоджені сторонами зобов`язання розмір базової відсоткової ставки в 2,5% на місяць на залишок заборгованості та штрафи (фіксована частина, процентна складова), а тому хибними є висновки суду першої інстанції про відсутність домовленостей між сторонами щодо сплати відсотків за користування кредитним коштами та штрафів.
Колегія суддів також приймає до уваги, що погоджений сторонами розмір процентної ставки у 30% річних в односторонньому порядку, без повідомлення позичальника, банком змінювався, але оскільки наведене не мало наслідком завищення розміру заборгованості за відсотками, апеляційний суд, з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, вважає такими, що підлягають задоволенню, вимоги позову в частині стягнення відсотків у визначеному банком розмірі 21 295,56 грн. При цьому підстави нарахування штрафів узгоджені сторонами кредитного зобов`язання та підлягають стягнення в межах вимог позову в розмірі 500,00 грн. – штраф (фіксована частина), 3 381,97 грн. – штраф (процентна складова).
Заперечення представника відповідача – адвоката Недошитко Р.Ю., викладені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційним судом до увагу не приймаються, оскільки зводяться до заперечень природи зобов`язання та переоцінки доказів, зокрема, виписки по рахунку, яка не є новим доказом у справі. Інші його доводи нічим не підтверджені та є його власними судженнями і оцінкою подій. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, а рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21.10.2020 скасуванню, із постановленням нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно дост.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», на користь банку із ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за подачу позову в розмірі 2 102,00 грн. та 3 153,00 грн. за апеляційну скаргу./а.с.1, 201/
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3,4ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.
Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21 жовтня 2020 року – скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, рах. № НОМЕР_8 , МФО №305299) заборгованість за кредитним договором №б/н від 22.10.2010 станом на 02.06.2020 у розмірі 71 521 (сімдесят одна тисяча п`ятсот двадцять одна) грн. 39 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 5 255,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 08.02.2021.

Головуючий суддя                                                                Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська