КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУНС № 761/27271/20                                             Постанова винесена суддею Мартиновим Є.О.
Провадження № 33/824/1107/2021              
Категорія: ст. 44-3 КУпАП
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
11 лютого 2021 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Павленко О.П., за участю захисника Ліндаєва О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника Ліндаєва Олександра Сергійовича на постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення за ст. 44-3 КУпАП стосовно 
ОСОБА_1, громадянина Єгипту, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1
в с т а н о в и в:
 
Постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн.
Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп.
 
Як встановив суддя місцевого суду, 17 серпня 2020 року о 10 годині 50 хвилин, на АДРЕСА_2, ОСОБА_2, перебуваючи в закладі громадського харчування «ІНФОРМАЦІЯ_2» (ФОП ОСОБА_1), знаходився на робочому місці без захисних рукавичок, отже ОСОБА_1 порушив вимоги Постанови Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року та п. 12 Розпорядження керівника робіт з ліквідації наслідків НС ВО КМР (КМДА) № 58 від 22 червня 2020 року.
 
В апеляційній скарзі захисник Ліндаєв О.С., посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення вимог процесуального закону та неправильне застосування матеріального права, просить постанову судді місцевого суду від 06 жовтня 2020 року скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування апеляційного прохання зазначає, що в справі відсутні докази вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а суд під час розгляду справи не надав належної оцінки протоколу про адміністративне правопорушення та долученим до нього доказам, до того ж порушив процесуальні права ОСОБА_1, передбачені ст. 268 КУпАП, оскільки за відсутності достовірних даних щодо належного його повідомлення про дату та час судового розгляду, прийняв рішення без його участі.
Що стосується доказів у справі, якими суд обґрунтував свої висновки, то звертає увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог, передбачених законодавством, в ньому не викладена суть правопорушення, зокрема відсутнє посилання на конкретні норми законодавства (закони та підзаконні нормативні акти), які начебто ОСОБА_1 були порушені, містяться недостовірні відомості про те, що останній відмовився від надання пояснень по суті правопорушення з огляду на те, що протокол складався взагалі без участі ОСОБА_1, який постійно проживає та на той час перебував у м. Харкові. 
Як вважає захисник, виходячи з тих фактичних обставин, які викладені в протоколі, доведенню в суді підлягали наступні обставини: що дійсно заклад громадського харчування із назвою "ІНФОРМАЦІЯ_2" належить правопорушнику,  що дійсно особа, яка знаходилась у закладі, являється працівником такого закладу громадського харчування, і що дійсно ця особа перебувала на робочому місці без захисник рукавичок в той час, коли до закладу прибули працівники поліції.  
Разом із цим, не заперечуючи, що заклад громадського харчування, згаданий в протоколі, дійсно належить ОСОБА_1, захисник стверджує, що ОСОБА_2, як особа, яка знаходилася у закладі, не працевлаштована у ФОП ОСОБА_1, не має з ним трудових відносин та в справі відсутні докази того, що ця особа є працівником закладу. При цьому звертає увагу на те, що вимоги щодо знаходження у захисній масці та захисних рукавичках у закладі громадського харчування встановлені саме для працівника закладу, а не для будь-якої особи, наприклад, відвідувача, але в матеріалах справи відсутні докази того факту, що ОСОБА_2, будучи працівником закладу громадського харчування, перебував на робочому місці без засобів індивідуального захисту. 
Крім того, як вважає захисник, рапорт ДОП ВП №4 Шевченківського УП УНП у                  м. Києві ОСОБА_3 від 17.08.2020 також не є доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, оскільки адресований він начальнику Шевченківського відділу поліції, має на меті повідомлення про обставини оформлення відповідного адміністративного правопорушення і не підтверджує, що правопорушення дійсно мало місце.
 
Разом з апеляційною скаргою захисник Ліндаєв О.С. також подав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду, поважність причин пропуску якого обґрунтував тим, що оскаржувану постанову було прийнято за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, без належного її сповіщення про дату і час розгляду справи, а копію цієї постанови він отримав лише 15 січня 2021 року, після чого звернувся в інтересах ОСОБА_1 з апеляційною скаргою.
 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю що строк на апеляційне оскарження постанови судді місцевого суду захисником пропущений із поважних причин, тому підлягає поновленню, оскільки справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 і твердження захисника про неналежне його повідомлення про дату та час судового засідання не спростовується матеріалами справи. Водночас в матеріалах справи відсутні достовірні відомості про отримання ОСОБА_1 або його захисником копії постанови раніше 15 січня 2021 року, при цьому апеляційна скарга була подана до суду 19 січня 2021 року. 
 
Заслухавши пояснення захисника Ліндаєва О.С., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, долучені до скарги документи та допитавши свідка, перевіривши доводи апеляційної скарги, доходжу висновку, що апеляційна скарга захисника Ліндаєва О.С. підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Відповідно до положень ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.  
            Розглядаючи справи про адміністративне правопорушення, суддя, як це визначено у ст. 245 КУпАП, повинен всебічно, повно й об'єктивно з'ясувати всі обставини справи на основі належно досліджених та оцінених в судовому засіданні доказів та вирішити справу в точній відповідності з законом.
Водночас, згідно з вимогами ст.ст. 278, 280 КУпАП, суддя при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання: чи правильно складено протокол та інші матеріали справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ст. 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, який є одним з основних джерел доказів, має містити дату і місце його складення, посаду, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Крім того, обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу, а положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Вимогами ст. 268 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
 
Проте, як видно з матеріалів справи, наведені вимоги закону при складанні протоколу про адміністративне правопорушення та оформленні матеріалів справи, розгляді справи в суді та винесенні суддею постанови стосовно ОСОБА_1 дотримані не були, а за результатами апеляційного розгляду цієї справи слід визнати обґрунтованими доводи захисника про те, що висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не відповідає фактичним обставинам справи та не ґрунтується на допустимих доказах.
 
За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Диспозицією ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України "Про захист населення від інфекційних хвороб", іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Вказана норма є бланкетною, тобто відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм та є обов`язковими для виконання.
Згідно зі ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби.
Із наведеного слідує, що обов`язковими ознаками об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ст.44-3 КУпАП, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності), що свідчать про порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
У відповідності до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.
 
Як вбачається з матеріалів справи, в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному щодо ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП, зазначено, що 17 серпня 2020 року о 10 годині 50 хвилин, на АДРЕСА_2 ОСОБА_2, перебуваючи в закладі громадського харчування «ІНФОРМАЦІЯ_2» (ФОП ОСОБА_1), знаходився на робочому місці без захисних рукавичок, отже були порушені вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2» зі змінами та доповненнями та п. 12 Вимог до персоналу Розпорядження керівника з ліквідації надзвичайних ситуацій №58 від 22 червня 2020 року.
Таким чином в протоколі суть цього правопорушення викладена без посилання на конкретні порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, виходячи із заборон чи обмежень прав юридичних осіб і ті додаткові обов`язки, що покладалися на них на той час Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS- CoV-2», однак суддя місцевого суду, здійснюючи підготовку до судового розгляду справи, в порушення вимог ст. 278 КУпАП не перевірив протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 на відповідність вимогам ст. 256  КУпАП. 
Крім того, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних і допустимих доказів, водночас за змістом                   ст. 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказів у справі про адміністративне правопорушення. 
 
Під час апеляційного розгляду за результатами допиту працівника поліції                ОСОБА_3, який склав протокол про адміністративне правопорушення, було достовірно встановлено, що протокол складався без участі ОСОБА_1 і відомості в ньому про відмову ОСОБА_1 від надання пояснень по суті правопорушення не відповідають дійсності.
До того ж, як пояснив ОСОБА_3, факт перебування ОСОБА_2 у закладі громадського харчування, а саме на робочому місці, без засобів індивідуального захисту, окрім як в протоколі та рапорті, в інший спосіб не фіксувався; ОСОБА_2 не опитувався, оскільки він не володіє українською та російською мовами; обставини перебування цієї особи в закладі громадського харчування у власника такого закладу не з'ясовувалися.      
 
Враховуючи наведене, вважаю, що протокол про адміністративне правопорушення не є допустимим доказом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. А відомості у долучених до нього документах, а це: рапорт старшого лейтенанта поліції ДОП ВП №4 Шевченківського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 від 17 серпня 2020 року аналогічного з протоколом змісту; ксерокопії паспорта ОСОБА_1 та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, також не доводять вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, за відсутності достовірних даних про те, що ОСОБА_2 працевлаштований у ФОП ОСОБА_1, має з ним трудові відносини та 17 серпня 2020 року, перебуваючи в закладі громадського харчування «ІНФОРМАЦІЯ_2», знаходився саме на робочому місці без захисних рукавичок, що в свою чергу оспорюється стороною захисту.
Крім того, в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які відомості про те, що заклад громадського харчування «ІНФОРМАЦІЯ_2» (ФОП ОСОБА_1) працював о 10 годині 50 хвилин 17 серпня 2020 року.
 
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
 
            З огляду на встановлені  під час апеляційного розгляду справи порушення, допущені працівником поліції ще на стадії складання протоколу про адміністративне правопорушення та формуванні матеріалів справи, відсутність належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за обставин, викладених у протоколі та постанові судді місцевого суду, враховуючи, що згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, доходжу висновку про відсутність у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а тому апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, постанова судді місцевого суду - скасуванню  із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого  ст. 44-3  КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, суддя
 
п о с т а н о в и в:
 
Поновити захиснику Ліндаєву Олександру Сергійовичу строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року.
Апеляційну скаргу захисника Ліндаєва Олександра Сергійовича задовольнити.
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн та стягнуто судовий збір - скасувати, а провадження у справі закрити у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
Суддя Київського апеляційного суду                                             О.П. Павленко