ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 р.	Справа № 520/3954/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, повний текст складено 22.07.20 року у справі № 520/3954/2020
за позовом        товариства з обмеженою відповідальністю "Славянка"      
до                       Головного управління ДПС у Харківській області                                 
про скасування податкового повідомлення - рішення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Славянка", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 27.11.2019 року №00000690511.  
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року у справі № 520/3954/2020 адміністративний позов задоволено. 
Скасовано повністю податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області  від 27.11.2019 року № 00000690511 на суму 1474741,5 грн., яке складено відносно товариства з обмеженою відповідальністю "Славянка".
Відповідач, Головне управління ДПС у Харківській області, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій  посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року у справі № 520/3954/2020 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі відповідач наводить доводи наявність кримінального провадження щодо контрагента позивача, у тому числі, протоколу допиту свідка стосовно непричетності до створення та діяльності ТОВ «Компанія Електромаш», та за відсутності товарно-транспортних накладних та документів, що підтверджують навантаження-розвантаження реалізованої продукції, не підтверджено реальне здійснення господарських операцій по взаємовідносинах позивача з ТОВ «Компанія Електромаш», внаслідок чого підприємством занижено податок на прибуток, а тому вважає, що оскаржене податкове повідомлення-рішення прийнято на законних підставах та відповідає чинному законодавству. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Головним управлінням ДПС у Харківській області було проведено документальну невиїзну позапланову перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Славянка" (далі - ТОВ "Славянка") з питань дотримання вимог податкового законодавства України по взаємовідносинах з ТОВ “Компанія Електромаш” за квітень-вересень 2018 року – показників декларації з податку на додану вартість та за 2018 рік – показників фінансової звітності та їх відображення у декларації з податку на прибуток підприємств, за результатами якої складений акт № 600/20-40-05-11-10/31341503 від 31.10.2019 року (т. 1, а.с. 13-44).
Під час перевірки були встановлені порушення позивачем вимог: пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 5, п. 7 П(С)БО 15 «Дохід», що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 983161 грн., у тому числі за 2 квартал 2018 року у сумі 664993 грн., за 3 квартал 2018 року у сумі 318168 грн.
На підставі акту перевірки відповідачем 27.11.2019 року прийнято  податкове  повідомлення - рішення №00000690511, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств за податковими зобов`язаннями на суму 983161 грн., за штрафними (фінансовим) санкціями (штрафами) на суму 491580,50 грн., всього на загальну суму 1474741,50 грн. (т. 1, а.с. 12).   
Вказане рішення позивачем оскаржено, за результатами розгляду скарги рішенням Державної податкової служби України від 28.02.2020 №7650/6/55-00-08-05-02-06 спірне податкове повідомлення-рішення залишено без змін (т. 1, а.с. 45-47)
Позивач не погодився з податковим повідомленням-рішенням, звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції позивача з його контрагентами мали реальний характер, а тому вважає, що позивачем правильно сформовано дані податкового обліку по господарським взаємовідносинам з контрагентами, також відповідачем не доведено обґрунтованості та правомірності викладених в акті документальної планової виїзної перевірки від 10.09.2019 року № 20/20-40-05-02-08/31374476 висновків, в зв`язку з чим оскаржуване податкове повідомлення - рішення підлягає скасуванню.  
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.
Підставою для встановлення в акті перевірки порушень позивачем податкового законодавства та, як наслідок, прийняття контролюючим органом оспорюваного податкового повідомлення-рішення стали висновки про заниження позивачем доходів на суму отриманих коштів, не пов`язаних з реалізацією товарів, на загальну суму 5462004 грн., у тому числі за 2 квартал 2018 року на суму 3694404 грн., за 3 квартал 2018 року на суму 1767600 грн.,  по взаємовідносинах з ТОВ “Компанія Електромаш”, за якими встановлено відсутність факту реального здійснення господарських операцій у періоді, що перевірявся.
З матеріалів справи встановлено, що ТОВ "Славянка" та ТОВ «Компанія Електромаш» укладено договір поставки №29.03.18 від 29.03.2018 р. (далі за текстом – Договір) (т. 1, а.с. 48-49), за умовами якого ТОВ "Славянка" (постачальник) передає, а ТОВ «Компанія Електромаш» (покупець) купує олійно-жирову продукцію (п. 1.1. Договору). Відповідно до п. 1.2. Договору сума договору: сума всіх поставок протягом терміну дії договору. Сума, що підлягає оплаті за товар, вказана з урахуванням ПДВ – 20%. Пунктом 6.1. Договору визначено, що договір укладено до 31 грудня 2018.
 Відповідно до умов Договору протягом квітня-вересня 2018 р. ТОВ «Компанія Електромаш» придбало у ТОВ "Славянка" олійно-жирову продукцію, що підтверджується видатковими накладними: №РН-0000084 від 12.04.2018 р., №РН-0000094 від 20.04.2018 р., №РН-0000109 від 04.06.2018 р., №РН-0000114 від 05.06.2018 р., №РН-0000117 від 06.06.2018 р., №РН-0000118 від 07.06.2018 р., №РН-0000120 від 14.06.2018 р., №РН-0000125 від 19.06.2018 р., №РН-0000129 від 05.06.2018 р., №РН-0000132 від 06.07.2018 р., №РН-0000146 від 02.08.2018 р., №РН-0000177 від 18.09.2018 р., №РН-0000179 від 21.09.2018 р., №РН-0000084 від 12.04.2018 р., №РН-0000186 від 25.09.2018 р., №РН-0000188 від 28.09.2018 р. (т. 1, а.с. 54, 56, 58, 60, 62, 64, 66, 68, 70, 72, 74, 76, 78, 80, 82). 
 Факт приймання-передачі товару за довіреністю від 29.03.2018 р. (т. 1, а.с. 50) підтверджується актами приймання-передачі товару від 12.04.2018 р., від 20.04.2018 р., від 05.06.2018 р., від 06.06.2018 р., від 02.08.2018 р., від 18.09.2018 р., від 21.09.2018 р., від 25.09.2018 р., від 28.09.2018 р., (т. 1, а.с. 55, 57, 59, 61, 63, 65, 67, 69, 71, 73, 75, 77, 79, 81, 83).
 На підставі здійснених господарських операцій були видані податкові накладні, а саме: від 03.04.2018 р. №6 на загальну суму 253692,00 грн. (в тому числі ПДВ – 42282,00 грн.); від 02.04.2018 р. №1 на загальну суму 206712,00 грн. (в тому числі ПДВ – 34452,00 грн.); від 11.04.2018 р. №9 на загальну суму 315000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 52500,00 грн.); від 13.06.2018 р. №12 на загальну суму 282000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 47000,00 грн.); від 21.05.2018 р. №13 на загальну суму 240000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 40000,00 грн.); від 23.05.2018 р. №18 на загальну суму 195000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 32500,00 грн.); від 23.05.2018 р. №17 на загальну суму 216000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 36000,00 грн.); від 30.05.2018 р. №22 на загальну суму 189000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 31500,00 грн.); від 30.05.2018 р. №21 на загальну суму 216000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 36000,00 грн.); від 05.06.2018 р. №6 на загальну суму 195000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 32500,00 грн.); від 05.06.2018 р. №2 на загальну суму 18000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 30000,00 грн.); від 05.06.2018 р. №3 на загальну суму 204000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 34000,00 грн.); від 05.06.2018р. №4 на загальну суму 165000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 27500,00 грн.); від 13.06.2018 р. №13 на загальну суму 165000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 27500,00 грн.); від 19.06.2018 р. №19 на загальну суму 174000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 29000,00 грн.); від 26.06.2018 р. №28 на загальну суму 108000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 18000,00 грн.); від 26.06.2018 р. №23 на загальну суму 90000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 15000,00 грн.); від 26.06.2018 р. №24 на загальну суму 96000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 16000,00 грн.); від 26.06.2018 р. №25 на загальну суму 99000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 16500,00 грн.); від 26.06.2018 р. №27 на загальну суму 105000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 17500,00 грн.); від 02.07.2018 р. №1 на загальну суму 210000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 35000,00 грн.); від 01.08.2018 р. №5 на загальну суму 150000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 25000,00 грн.); від 14.09.2018 р. №30 на загальну суму 107100,00 грн. (в тому числі ПДВ – 17850,00 грн.); від 14.09.2018 р. №31 на загальну суму 122000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 20400,00 грн.); від 17.09.2018 р. №32 на загальну суму 153000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 25500,00 грн.); від 18.09.2018 р. №33 на загальну суму 134640,00 грн. (в тому числі ПДВ – 22440,00 грн.); від 19.09.2018 р. №35 на загальну суму 156060,00 грн. (в тому числі ПДВ – 26010,00 грн.); від 19.09.2018 р. №36 на загальну суму 70000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 11666,67,00 грн.); від 21.09.2018 р. №43 на загальну суму 140760,00 грн. (в тому числі ПДВ – 23460,00 грн.); від 21.09.2018 р. №42 на загальну суму 83000,00 грн. (в тому числі ПДВ – 13833,00 грн.); від 25.09.2018 р. №47 на загальну суму 134640,00 грн. (в тому числі ПДВ – 22440,00 грн.); від 26.09.2018 р. №53 на загальну суму 168300,00 грн. (в тому числі ПДВ – 28050,00 грн.); від 26.09.2018 р. №52 на загальну суму 137700,00 грн. (в тому числі ПДВ – 22950,00 грн.) (т. 1, а.с. 84-146).
Оплата ТОВ «Компанія Електромаш» придбаного товару підтверджується випискою по банківському рахунку ТОВ "Славянка" (т. 1, а.с. 147-152).
Списання у бухгалтерському обліку реалізованого товару по виписаних видаткових накладних підтверджено відомістю по бухгалтерському рахунку 281 «Товари на складі» (т. 1, а.с. 153).
Господарська операція з реалізації товару по контрагенту ТОВ «Компанія Електромаш» та отримання оплати безготівковими коштами на розрахунковий рахунок позивача за реалізований товар  підприємством проведена в бухгалтерському обліку по рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», що підтверджується журналом-ордером і відомістю по бухгалтерському рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» (т. 1, а.с. 155).
Матеріалами справи підтверджено, що реалізований за вищезазначеним договором товар було придбано у наступного контрагента.
01.02.2018 р. між ТОВ «Підволочиськ Зерно» та ТОВ "Славянка" укладено Договір №10218 (т. 1, а.с. 157-159), за умовами якого ТОВ «Підволочиськ Зерно» (постачальник) зобов`язується поставляти, а ТОВ "Славянка" зобов`язується прийняти й сплати в строк та на умовах, передбачених цим договором і в термін його дії товар: олійно-жирова та маргаринова продукція, вироблена на виробничих потужностях ПАТ «Вінницький ОЖК».
 У квітні 2018 року в межах договору №10218 від 01.02.2018 року позивачем було придбано олійно-жирова та маргаринова продукція, що підтверджується видатковими накладними: №448 від 11.04.2018 р.; №481 від 19.04.2018 р. та товарно-транспортними накладними: №54 від 11.04.2018 р.; №99 від 19.04.2018 р. (т. 1, а.с. 160-166). Крім цього, якість придбаного товару підтверджується також посвідченнями про якість (т. 1, а.с. 160, 164, 167).
 Також, у травні-вересні 2018 року в межах договору №260418 від 26.04.2018 р. між ТОВ «ДІ ЕНД АЙ Еволюшн» та ТОВ "Славянка", ТОВ «ДІ ЕНД АЙ Еволюшн» поставив ТОВ "Славянка" товар: олійно-жирову та маргаринову продукцію, вироблену на виробничих потужностях ПАТ «Вінницький ОЖК», що підтверджується видатковими накладними: №1045 від 29.05.2018 р.; №1083 від 01.06.2018 р.; 1089 від 04.06.2018 р.; № 1142 від 07.06.2018 р.; № 1908 від 17.09.2018 р.; від 1969 від 20.09.2018 р.; № 2014 від 24.09.2018 р. та товарно-транспортними накладними: №92 від 29.05.2018 р.; №2 від 01.06.2018 р.; №26 від 07.06.2018 р.; № 71 від 17.09.2018 р.; №79 від 20.09.2018 р.; №92 від 24.09.2018 р.; якість придбаного товару підтверджується також посвідченнями про якість (т. 1, а.с. 168-185).
 Перевезення придбаного товару здійснено перевізником ФОП ОСОБА_1 , з яким позивачем укладено договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом №1 від 05.09.2017 р. (т. 1 а.с. 186-189). Виконання вказаних послуг з перевезення підтверджено актами здачі – приймання робіт (надання послуг) №70 від 20.04.2018 р., №113 від 30.05.2018 р., №11 від 02.06.2018 р., №14 від 05.06.2018 р., №30 від 08.06.2018 р., №68 від 18.09.2018 р., №84 від 21.09.2018 р., №97 від 25.09.2018 р. (т. 1 а.с. 190-197).
Наявність у позивача необхідних матеріальних та трудових ресурсів для здійснення його господарської діяльності підтверджено оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 10 “Необоротні активи” та штатним розписом (т. 1, а.с. 154, 156). 
У відповідності до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Згідно з п. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;  посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до п.п. 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (далі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. 
Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Згідно з п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до п. 5, п. 7 П(С)БО 15 “Дохід” дохід  визнається  під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства),  за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена. Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від  реалізації  продукції  (товарів,  робіт, послуг); чистий дохід  від  реалізації  продукції   (товарів,   робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи. Дохід (виручка)  від  реалізації  продукції (товарів,  робіт, послуг) - загальний  дохід  (виручка)  від  реалізації  продукції, товарів,   робіт   або  послуг  без  вирахування  наданих  знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків  і  зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).
З аналізу вищезазначених положень встановлено, що визначення суми доходів платником податку відбувається лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з продажу товарів з метою отримання прибутку, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідає економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.
З матеріалів справи встановлено, що позивачем з контрагентом ТОВ «Компанія Електромаш» належним чином оформлені договірні відносини та на виконання вимог податкового законодавства оформлені первинні документи, документи бухгалтерського обліку, які відповідають вимогам чинного законодавства України.   
Контролюючим органом, у свою чергу, не надано належних доказів та не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не подано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, недостовірні або суперечливі.
Враховуючи викладені обставини, з наданих позивачем первинних документів встановлено, що діяльність позивача відповідає умовам укладених договорів поставки, свідчить про наявність господарських цілей при здійсненні господарських операцій з метою отримання прибутку.
Таким чином, на підставі наведених доказів, оцінка яким надана з дотриманням положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку, що господарські операції між позивачем та його контрагентами фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними бухгалтерськими та іншими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняють реальні зміни майнового стану підприємства, що підтверджує наявність руху його активів.
Згідно ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Доказів повернення коштів до контрагента позивача після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагента спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за отриманий товар (що могло б мати місце у разі пов`язаності цих осіб), в матеріалах справи не міститься. За правилами Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" операція по списанню (зарахуванню) коштів з (на) банківських рахунків платника податку призводить до зміни стану та структури активів і зобов`язань такого платника. Отже, наявність факту про належну оплату товару визнаються судом належними та допустимими доказами реальності вчинених між позивачем та контрагентом позивача господарської операції.
На час укладання договору, що не спростовується контролюючим органом та підтверджується відомостями з ЄДРПОУ (т. 1, а.с. 51-53), контрагент позивача - ТОВ “Компанія Електромаш”, був платником податку на додану вартість, згідно чинного законодавства та належним чином зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто мав достатній об`єм правоздатності для укладення спірної угоди
Колегія суддів не приймає довід апеляційної скарги стосовно відсутності товарно-транспортних накладних та документів, що підтверджують навантаження-розвантаження реалізованої продукції контрагенту - ТОВ “Компанія Електромаш”, оскільки відповідно до умов договору, покупець забирає товар зі складу сам шляхом самовивозу зі складу ТОВ "Славянка", який належить ТОВ "Славянка" на праві користування, що підтверджується договором оренди від 01.01.2018 р. №09/К-10-01/18 (т. 1, а.с. 198-202). 
Посилання відповідача на податкову інформацію відносно ТОВ “Компанія Електромаш” щодо відсутності у нього необхідних транспортних засобів та трудових ресурсів для здійснення спірної господарської операції, в підтвердження нереальності господарської операції, суд не може брати до уваги, оскільки така містить лише загальну оцінку господарської діяльності контрагента позивача та його постачальників/покупців, без оцінки їх спільної діяльності, зокрема, щодо реальності здійснення досліджуваної господарської операції.
Крім того, колегія суддів зазначає, що законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливі порушення законодавства іншими юридичними особами, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.
В матеріалах справи відсутні докази наявності між позивачем та його контрагентами взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад з метою проведення безтоварних операцій та отримання незаконної податкової вигоди. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при дослідженні матеріалів судової справи не виявлено. 
Також, колегія суддів не приймає посилання відповідача на протокол допиту свідка від 21.06.2019 р. (т. 2, а.с. 9-15), складений в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №32018220000000169, відносно громадянина ОСОБА_2 про непричетність до створення та діяльності ТОВ “Компанія Електромаш”, з наступних підстав.
У відповідності до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням.
Отже, чинним законодавством України визначено документ, на підставі якого встановлюється вина особи та виникає можливість встановити ті чи інші факти, які впливають на відносини між суб`єктами господарювання, а також на податкові зобов`язання платника податку в розрізі ведення господарської діяльності з контрагентом, посадову особу якого притягнуто до кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч. 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України тільки вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративний правопорушення, які набрали законної сили, звільняють сторону від процесу доказування фактів вчинення діяння та особи, яка його вчинила.
Тобто, матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях, зокрема, протоколи допиту свідків, не мають преюдиційного значення та підлягають доказуванню на рівні з іншими обставинами справи та не можуть розглядатись як обов`язкові відповідно до ч. 6  ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем не подано до суду обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.
Згідно пункту 36.5 статті 36 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.
При цьому норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Аналогічний висновок наведений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.04.2020 у справі №160/93/19.
Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок з огляду на те, що законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, наявності чи відсутності основних фондів або наявність трудових ресурсів. Тому, позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентом своїх зобов`язань, адже поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальником правил оподаткування. Отже, чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти безпосередніх контрагентів або третіх осіб у відносинах з контрагентами на предмет виконання ними вимог податкового законодавства.
Аналогічна правова позиція висловлена висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 25 лютого 2021 року у справі № 640/3515/19.
Відповідно до ч. 2 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У відповідності до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №00000690511 від 27.11.2019 року.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють серед іншого, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. При розгляді справи встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, відповідач діяв необґрунтовано, без врахування всіх обставин справи та всупереч вимогам чинного законодавства.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року у справі № 520/3954/2020 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року у справі № 520/3954/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва	
Судді	   	В.А. Калиновський    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  09.03.2021 року