Єдиний унікальний номер 243/1732/20 
Номер провадження 22-ц/804/510/21        

Головуючий у 1 інстанції Мінаєв І.М.                                                     Єдиний унікальний номер 243/1732/20
Доповідач  Папоян В.В.                                                                                 Номер провадження 22-ц/804/510/21

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

22 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Папоян В.В. 
суддів Корчистої О.І., Космачевської Т.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін  в місті Бахмуті Донецької за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Маріуполь-Авто» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2020 року цивільну справу №243/1732/20 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Маріуполь-Авто», треті особи – ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (головуючий у 1 інстанції суддя Мінаєв І.М.), 

В С Т А Н О В И В :
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Маріуполь-Авто» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування якого зазначила, що 03 липня 2019 року по вул.Літературній м.Слов`янська сталося ДТП за участю належного їй автомобіля Сhrysler 300C, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та транспортного засобу БАЗ А079.19, реєстраційний номер НОМЕР_2 (рейсовий автобус за маршрутом «Святогірськ – Маріуполь»), що перебуває у володінні ПрАТ «Маріуполь-Авто», під управлінням водія ОСОБА_2 який на момент дорожньо-транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з підприємством та виконував свої трудові обов`язки. 
Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія відповідача. Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18.07.2019 року (справа №243/7364/19) ОСОБА_2 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення і притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.  
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його автомобілю завдано механічні пошкодження чим позивачу спричинено матеріальну та моральну шкоду. 
На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля БАЗ А079.19, реєстраційний номер НОМЕР_2 була зареєстрована страховиком АТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АО 5050371 від 30.01.2019. 
Актом огляду транспортного засобу та висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 04.07.2019 було встановлено та зафіксовано перелік пошкоджень автомобіля. За її заявою страховою компанією виплачено страхове відшкодування в сумі 15969 грн. Однак, вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 61870 грн, що перевищує страхову виплату. Різницю між вартістю ремонту та страховим відшкодуванням у сумі 45901 грн позивач сплатила самостійно.
Посилаючись на ст.ст. 22, 1166, 1167, 1172, 1192, 1194 ЦК України просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у сумі 45901 грн, 800 грн у відшкодування витрат на експертне дослідження, моральну шкоду у розмірі 30000 грн. та покласти на відповідача судовий збір.
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2020 року позовні вимоги було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 45901 грн та моральну шкоду у розмірі 3000 грн., а також судові витрати, а саме витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 924,88 грн. та витрати на експертне дослідження у сумі 800 грн. 
Не погодившись з зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
В обґрунтування доводів зазначає, що суд неналежним чином з`ясував обставини які мають значення по справі. Позивачем не доведено факту виконання трудових обов`язків водієм ОСОБА_2 під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди 03.07.2019 року. Крім того, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували фактичний розмір спричиненої позивачу шкоди. Чеки, надані позивачем, не відповідають вимогам, які встановлені для розрахункових квитанцій та не можуть вважатися належними доказами. Не надано також будь-яких доказів спричинення позивачу моральної шкоди. Вважають, що судом було також порушено норми процесуального права, оскільки рішення прийнято судом на підставі доказів, які не можна вважати достатніми та допустимими. Рішення суду порушує низку конституційних принципів, посягаючи на право власності відповідача
Крім того, задовольняючи вимоги про стягнення з відповідача 800 грн витрат, пов`язаних з експертним дослідженням, суд невірно розтлумачив норми чинного законодавства, адже вартість дослідження не можливо віднести ані до матеріальної шкоди, ані до судових витрат. 
Позивачем було надано відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просила залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення. Зазначає, що відповідачем не спростовано наданих нею доказів щодо завданої матеріальної та моральної шкоди. Акти виконаних робіт та чеки на оплату є належними доказами матеріальної шкоди. Крім того, вважає, що сам факт позбавлення можливості користуватися автомобілем свідчить про завдання моральної шкоди. Також відповідачем не спростовано факт виконання водієм ОСОБА_2 його трудових обов`язків на час ДТП та не надано даних щодо незаконного використання ним транспортного засобу. Щодо відшкодування витрат 800 грн. на проведення автотоварознавчого дослідження, то дані витрати безпосередньо пов`язані з відновленням порушеного позивачкою права та на її думку підлягають відшкодуванню в порядку ст. 1166 ЦК України.
Відповідно до ст. 368 та ч.ч.1, 3 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні без повідомленням учасників справи.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 18 лютого 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Оскільки апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд якої відповідно до п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини. Відповідачем рішення оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог. В інший частині сторонами рішення не оскаржено. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні з наступних підстав.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими,  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. 
Порядок відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки врегульовано положеннями ст.ст. 1187, 1188 ЦК України.
Згідно із ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. 
Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати  (страхового відшкодування ) для повного відшкодування  завданої нею шкоди зобов`язання сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб Chrysler 300C, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, номер кузову НОМЕР_3 , що вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .
03 липня 2019 року у м.Слов`янськ по вулиці Літературній біля будинку №68 сталася дорожньо-транспортна пригода за участі належного позивачу автомобіля Chrysler 300C, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та транспортного засобу ПрАТ «Маріуполь-Авто» БАЗ А079.19, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок чого належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження.
Постановою Слов`янського міськрайонного суду від 18.07.2019 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Постанова набула законної сили 30.07.2019 року.
Зі змісту постанови вбачається, що 03.07.2019 року о 07-15 год. ОСОБА_2 керував транспортним засобом БАЗ А079.19, державний номер НОМЕР_2 , по сухому асфальтному покриттю біля буд.68 по вул.Літературній м.Слов`янська, не вибрав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Chrysler 300C, державний номер НОМЕР_1 , який рухався попереду у попутному напрямку, та зменшував швидкість перед перешкодою, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
За відомостями Територіального сервісного центру № 1443 від 22.01.2020 року автобус марки БАЗ А079.19 зареєстрований за ТОВ «Горлівське АТП» з 02.07.2010 року. Згідно інформації наявних баз даних особою з правом користування вищевказаним автобусом є ПрАТ «Маріуполь-Авто» (ідентифікаційний код 05419643) на підставі договору оренди № 73 від 13.12.2018 року, термін дії тимчасового талону з 19.12.2018 року по 13.12.2023 року.
За відомостями ГУ ПФУ в Донецькій області від 29.01.2020року згідно з реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах зі страхувальником ПрАТ «Маріуполь-Авто» з червня 2018 до теперішнього часу на посаді водія автотранспортних засобів. За вказаний період ОСОБА_2 була перерахована заробітна плата.
Згідно з актом огляду колісного транспортного засобу № 095-19 від 04.07.2019 року в ході огляду автомобіля Chrysler 300C, державний номер НОМЕР_1 , встановлені наступні пошкодження: задній бампер розбитий з втратою елементів, тріск; верхня накладка заднього бамперу - зчіс; задній лівий ліхтар розбитий; панель задня деформована 20 х 20 см; крило заднє ліве - складна деформація 70 х 30 см, наявне зміщення, складки; підкрилок задній лівий розбитий; панель заднього лівого ліхтаря - складна деформація 80 %; вентиляційна решітка розбита.
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 095-19 від 04.07.2019 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Chrysler 300C, державний номер НОМЕР_1 , на момент проведення автотоварознавчого дослідження становить 69882,50 грн; вартість матеріального збитку (з врахуванням коефіцієнту зносу деталей), спричиненого власнику автомобіля Chrysler 300C, державний номер НОМЕР_1 , на момент проведення автотоварознавчого дослідження складає 32900,10 грн; ринкова вартість автомобіля Chrysler 300C, державний номер НОМЕР_1 , на момент проведення автотоварознавчого дослідження без врахування аварійних пошкоджень становить 329730,00 грн.
Відповідно до квитанції №638 від 04.07.2019 ОСОБА_1 оплатила послуги експертного автотоварознавчого дослідження у сумі 800, 00 грн. 
Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/5050371 АТ «СГ «ТАС» (приватне) застраховано відповідальність страхувальника ПрАТ «Маріуполь-Авто» (ідентифікаційний код 05419643), забезпечений транспортний засіб БАЗ А079.19, номер кузову НОМЕР_5 , на період з 06.02.2019 до 05.08.2019 включно, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200000 грн, за шкоду заподіяну майну - 100000 грн, розмір франшизи - 2000 грн. 
05.07.2019 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «СГ «ТАС» (приватне) з заявою про страхове відшкодування та погодилася з розміром страхового відшкодування 15969,00 грн. Від проведення оцінки, експертизи пошкодженого майна відмовилась.
Відповідно до виписки по банківській картці за відкритим на ім`я позивача рахунку 10.07.2019 року обліковується операція з перерахування страхового відшкодування «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_1 за полісом АО/5050371 у сумі 15969,00 грн. 
Згідно з актом виконаних робіт № 117 від 10.10.2019 року складеним виконавцем ФОП ОСОБА_4 всі погоджені з замовником роботи по автомобілю Chrysler 300C, номер кузову НОМЕР_3 , виконавцем виконані у повному обсязі, а саме: замінені панель задня (2860 грн), захист крила (3100 грн), крило ліве заднє (19260 грн), бампер задній (13790 грн), ліхтар лівий (6030 грн), а в загальній сумі 45040 грн; здійснені роботи з підготовки та фарбування задньої панелі (1850 грн), крила лівого заднього (3700 грн), бампера заднього (3230 грн), а в загальній сумі 8780 грн; здійснено ремонт пластикових деталей (360 грн) та р/с ремонтних частин (4090 грн), а в загальній сумі 4450,00 грн, а також здійснені рихтувально-відновлювальні роботи панелі задньої (1800 грн) та крила лівого заднього (1800 грн), а в загальній сумі 3600 грн. Вартість всіх зазначених виконаних робіт становить 61870,00 грн. 
Як вбачається з чеків № 5 від 18.10.2019, № 6 від 26.10.2019, № 7 від 28.10.2019 та № 8 від 29.10.2019 за ремонт та запасні частини автомобіля Chrysler 300C, державний номер НОМЕР_1 , ФОП ОСОБА_4 сплачено 15000 грн, 20000 грн, 20000 грн та 6870 грн. Тобто загалом ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_4 61870 грн.
Висновком експерта № 5846-5848 від 30.09.2020 року за результаті проведення судової автотоварознавчої експертизи, встановлено обсяг фактично здійснених ремонтних робіт транспортного засобу Chrysler 300C, державний номер НОМЕР_1 , проведених для відновлення його стану після дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 03.07.2019 року, а саме: відновлено бампер задній, накладка бампера заднього верхня, ліхтар задній лівий, панель задня, крило заднє ліве, підкрилок задній лівий, панель задня ліва ліхтаря, решітка вентиляційна заднього лівого крила. Характер фактично здійснених ремонтних робіт визначити не надається можливим. Визначити відповідність обсягу і вартості фактично виконаних ремонтних робіт транспортного засобу Chrysler 300C, державний номер НОМЕР_1 , обсягу і вартості фактично виконаних робіт № 117 від 18.10.2019 та чекам № 5 від 18.10.2019 на суму 15000 грн., № 6 від 24.10.2019 на суму 20000 грн., № 7 від 28.10.2019 на суму 20000 грн. № 8 від 29.10.2019 на суму 6870 грн. не надається можливим. Розмір матеріального збитку, завданий власнику транспортного засобу Chrysler 300C, державний номер НОМЕР_1 , в результаті настання ДТП 03.07.2019 (за цінами на дату ДТП), без ПДВ становить 34130,20 грн. 
Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами.
За таких обставин, вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач несе відповідальність по відшкодуванню шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки майну позивача під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини його працівника у вигляді різниці між сплаченим страховим відшкодуванням та фактично завданою шкодою.
Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги, що відсутні підстави для стягнення з відповідача різниці між сплаченим страховим відшкодуванням та фактично завданою шкодою, оскільки вони не ґрунтуються на законі.
Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 ЦК України, крім того, відповідні роз`яснення надано у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року N 4.
Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати  (страхового відшкодування ) для повного відшкодування  завданої нею шкоди зобов`язання сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно з п.12.1 ст.12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Відповідно до положень ст.29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статті 1194 ЦК України дає можливість дійти таких висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, то обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. 
Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року N 4, при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент  розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
З матеріалів справи убачається, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено майно позивача та вартість відновлювального ремонту, якій проведено позивачем становить 61870 грн. 00 коп. Обставина щодо наявності вини працівника відповідача у скоєному ДТП встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення та, відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, є такою, що не підлягає доказуванню. При цьому матеріалами справи підтверджується отримання позивачем страхового відшкодування у розмірі 15969 грн., тобто невідшкодованими залишилися 45901 грн., які, як вірно зазначив суд першої інстанції, підлягають стягненню з відповідача як юридичної особи, працівником якої завдано шкоду та власника транспортного засобу.
Апеляційний суд не погоджується з доводами скарги щодо недоведеності вимог про відшкодування матеріальної шкоди та ненадання позивачем належних доказів, адже убачається, що у матеріалах справи наявний акт виконаних робіт ФОП ОСОБА_4 на суму 61870 грн., завірений підписом та печаткою, відповідно до якого на замовлення позивача проведено ремонт пошкодженого автомобіля. Крім того, ОСОБА_1 надала до суду чеки № 5 від 18.10.2019 року, № 6 від 26.10.2019 року, № 7 від 28.10.2019 року та № 8 від 29.10.2019 року за ремонт та запасні частини автомобіля Chrysler 300C, державний номер НОМЕР_1 , з яких убачається, що позивачем ФОП ОСОБА_4 сплачено 15000 грн., 20000 грн., 20000 грн. та 6870 грн. 
При цьому апеляційний суд зазначає, що обсяг ремонтних робіт, зазначених у акті виконаних робіт відповідає обсягу необхідних ремонтно-відновлювальних робіт у зв`язку з пошкодженнями, які було зафіксовано актом огляду колісного транспортного засобу № 095-19 від 04.07.2019 року та за вартістю не перевищує висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 095-19 від 04.07.2019 року та висновку судової автотоварознавчої експертизи № 5846-5848 від 30.09.2020 року.
Відповідно до ремонтної калькуляції, що є додатком до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 5846-5848 від 30.09.2020 року, яка проведена на підставі ухвали суду за клопотанням відповідача, вартість ремонту автомобіля Chrysler 300C, державний номер НОМЕР_1 з урахуванням вартості робіт, фарбування та запасних частин становить 74163, 16 грн. 
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. 
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного України, від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за моральну (немайнову) шкоду,  заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП).
З системного аналізу наведених норм убачається, що факт пошкодження належного позивачу на праві власності майна, за умови доведеності вини відповідача, є безумовною підставою для відшкодування завданої цим моральної шкоди. 
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо невідповідності визначеного судом розміру морального шкоди обставинам справи, оскільки моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.  
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
З рішення суду вбачається, що судом першої інстанції повно, всебічно і об`єктивно досліджені всі обставини по справі, ураховано факт завдання пошкоджень майну позивача та за таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог частково. Визначена судом сума відшкодування моральної шкоди у 3000 грн. є справедливою та такою, що відповідає характеру і ступеню моральних страждань та негативних наслідків. 
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи, викладені у апеляційній скарзі, що позивачем не доведено, що шкоду було завдано працівником відповідача саме при здійсненні трудових обов`язків, оскільки статтею 12 ЦПК України визначено, що одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін. Та відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 
За положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє в реалізації ними прав, передбачених кодексом. У відповідності до вимог процесуального права, судом роз`яснено сторонам обов`язок надати докази на підтвердження зазначених ними обставин,
Позивачем на підтвердження своїх вимог було надано відповідь УПФУ відповідно до якої ОСОБА_2 перебуває у трудових відносинах з ПрАТ «Маріуполь-Авто» з червня 2018 року до теперішнього часу на посаді водія автотранспортних засобів і за вказаний період йому була перерахована заробітна плата. Відповідачем цей факт не спростовано.
Відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не було надано доказів того, що у спірний період ОСОБА_2 був відсторонений від роботи, перебував у відпустці, на лікарняному чи незаконно заволодів транспортним засобом відповідача (рейсовий автобус за маршрутом «Святогірськ – Маріуполь») тощо. 
Однак апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 800 грн за проведення експертного дослідження з наступних підстав.
Як убачається суд першої інстанції стягуючі цю суму виходив з того, що позивачем були понесені судові витрати, а саме витрати, пов`язаних з залученням експерта. Однак висновок експертного автотоварознавчого дослідження №095-19 від 04 липня 2019 року не є висновком експерта у розумінні ст. 102, 139 ЦПК України. 
Так, зазначене дослідження було проведено позивачем не під час підготовки позову до суду, а безпосередньо після ДТП для звернення до страхової компанії. Та відповідно до змісту позовної заяви зазначена вимога є окремою позовною вимогою щодо стягнення у якості матеріальної шкоди понесених позивачем витрат на проведення дослідження. Також даний факт підтверджується відзивом позивача на апеляційну скаргу, у якому вона також  зазначає, що сума у 800 грн пов`язана з відновленням порушеного цивільного права та підлягає відшкодуванню у трактуванні ст. 1166 ЦК України. 
Проте суд першої інстанції, у порушення приписів ст. 13 ЦПК України, ухвалюючи рішення у даній частині не врахував наведених обставин, внаслідок чого невірно визначив розмір судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача, тому рішення суду в частині підлягає зміні.
Вирішуючи питання щодо задоволення вищезазначеної позовної вимоги по суті, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 34.2, 34.3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
З матеріалів справи, у тому числі із заяви про страхове відшкодування №02-19/795 від 05.07.19 року убачається, що позивачем до страхової компанії не заявлялося вимог щодо відшкодування вартості експертизи, сплаченої ним самостійно. При цьому за  ст.ст. 29, 34 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вартість експертизи повинна оплачуватися страховою компанію. 
Таким чином, немає підстав покладати обов`язок щодо відшкодування даної суми на відповідача, та у задоволенні даної вимоги слід відмовити.
Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Задовольняючі апеляційну скаргу відповідача частково, апеляційний суд, з урахуванням ставок судового збору, передбачених ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ціни позову, що складає 76701 грн. (45901 грн. матеріальної шкоди, 30000 грн. моральної шкоди, 800 грн. вартості експертизи) вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 536,06 грн., сплаченого за подання позовної заяви, та стягнути з позивача на користь відповідача 20,63 грн., сплаченого за подання апеляційної скарги.
Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 515 грн. 43 коп. різниці сплачених судових витрат.
Керуючись статтями 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріуполь-Авто» задовольнити частково.
Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2020 року в частині відшкодування витрат на проведення експертизи у розмірі 800 грн. та  розподілу судових витрат змінити.
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Маріуполь-Авто» про стягнення витрат на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 800 грн. 
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Маріуполь-Авто» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 515 грн. 43 коп. судових витрат.
В іншій частині рішення  Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає

Судді:                                                                                             В.В. Папоян

                                                                                                        О.І. Корчиста 

                                                                                                       Т.В. Космачевська