Номер провадження: 22-ц/813/3455/21 
Номер справи місцевого суду: 501/1336/18
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Одесжитлобуд» у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Одесжитлобуд» до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Одесжитлобуд» про стягнення коштів та неустойки, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Петрюченко М.І. 27 березня 2019 року у м. Чорноморськ Одеської області, -

встановила:

У травні 2018 року ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» звернулося до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру (а.с. 1-3).
В обґрунтування позову ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» посилалося на те, що 07 березня 2008 року між ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» та ОСОБА_1 було укладено договір №71/Ил-19/В-19 купівлі-продажу майнових прав на квартиру №41, площею 68,6 кв.м. на сьомому поверсі в 19-ти поверховому житловому будинку, що будується, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до п.1.1, 2.2 Договору, ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» продає, а ОСОБА_1 купує майнові права на квартиру №41, площею 68,6 кв.м. на сьомому поверсі в 19-ти поверховому житловому будинку, що будується, розташованому за адресою: АДРЕСА_1. Договором передбачено, що загальна вартість майнових прав на квартиру визначена у Додатку №1, який є невід`ємною частиною договору та визначається рівною у гривнях, що еквівалентна 51450 доларів США. Позивач зазначив в позові, що додатком №1 визначено, що оплата вартості майнових прав на квартиру здійснюється не пізніше 20 січня 2009 року.
У той же час, згідно п.2.2 Договору №71/Ил-19/В-19, при своєчасній сплаті згідно графіку сплати вартості квартири, Продавець зобов`язується після введення житлового будинку в експлуатацію, при умові, що Покупець повністю сплатив вартість придбаних майнових прав на квартиру протягом 60 календаних днів передати за актом приймання-передачі у власніть Покупцеві квартиру №41 , площею 68,6 кв.м. на сьомому поверсі.
Однак, згідно проведених розрахунків ліцензованою інженерно-будівельною організацією ТОВ «Нове Бюро технічної інвентаризації», фактична загальна площа квартири №41 на сьомому поверсі становить 74,4 кв.м., що перевищує загальну площу вказаної квартири за Договором на 5,8 кв.м. 
Відповідно до п.3.6 Договору у випадку розбіжності фактичної загальної площі квартири, вказаної в п.2.2 даного Договору в більшу сторону, Покупець зобов`язується здійснити доплату протягом одного тижня на суму, яка відповідає різниці між фактиною площею і площею, яка вказана в п.2.2 даного Договору.
Позивач стверджував, що після введення будинку в експлуатацію, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 майнові права на квартиру №41 (після введення будинку в експлуатацію - №47 ), у якому придбані ОСОБА_1 за Договором №71/Ил-19/В-1, у відповідача виник обов`язок щодо відшкодування Позивачу вартості 5,8 кв.м., на які збільшилася площа квартири №41 ( 47 ) у процесі будівництва. Розмір даного зобов`язання становить суму у гривні, що еквівалентна 4350 доларів США.
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області із зустрічним позовом до ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» про стягнення коштів та неустойки (а.с. 42-48).
В обґрунтування позову посилався на те, що дійсно 07 березня 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» було укладено договір №71/Ил-19/В-1 купівлі-продажу майнових прав на квартиру вартістю 51450 доларів США, які повністю сплачені ОСОБА_1 . Фактично будівельно монтажні роботи з будівництва житлового будинку виконані у ІІ кварталі 2016 року, тоді як відповідно до п.2.1 умов договору Продавець зобов`язується виконати будівельно монтажні роботи з будівництва житлового будинку у ІV кварталі 2008 року, однак вказані роботи виконані у ІІ кварталі 2016 року без внутрішньої штукатурки та шпаклівки стін. Позивач стверджуючи, що відповідачем прострочено виконання зобов`язання по закінченню будівництва за договором з 01.06.2011 року по 18.04.2016 року вказує, що вартість робіт складає 51450 доларів США, тобто неустойка за правилами визначеними ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» складає суму у гривні, що еквівалентна (51450 х 3%) х 1915 днів) = 2 816 887,5 доларів США. 
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27 березня 2019 рокупозов ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» було задоволено повністю. Розірвано Договір №71/Ил-19/В-19 купівлі-продажу майнових прав на квартиру в 19-ти поверховому житловому будинку, що будується, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, укладений між ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» та ОСОБА_1 07 березня 2008 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» на користь ОСОБА_1 51 450 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на дату ухвалення рішення (26,98 гривень за долар США) складає 1 388 121 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» на користь ОСОБА_1 судовий збір в частині задоволених позовних вимог у розмірі 4 405,00 грн. (а.с. 158-165).
В апеляційній скарзі ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд»просить рішення суду скасувати в частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 , в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі, вирішити питання про розподіл судових витрат, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, у зв`язку із відсутністю у договорі №71/Ил-19/В-19 купівлі-продажу майнових прав вказівки на те, що апелянт зобов`язаний повернути  ОСОБА_1  грошові кошти, отримані ним на виконання зобов`язань за договором, в еквіваленті до іноземної валюти, судом безпідставно постановлено рішення про стягнення з ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» на користь ОСОБА_1  51 450 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на дату ухвалення рішення (26,98 гривень за долар США) складає 1 388 121 грн.(а.с. 172-174).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 07 березня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Одесжитлобуд» та ОСОБА_1 було укладено договір №71/Ил-19/В-19 купівлі-продажу майнових прав на квартиру №41, площею 68,6 кв.м. на сьомому поверсі в 19-ти поверховому житловому будинку, що будується, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-6).
Відповідно до п.1.1, 2.2 Договору ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» продає, а ОСОБА_1 купує майнові права на квартиру №41, площею 68,6 кв.м. на сьомому поверсі в 19-ти поверховому житловому будинку, що будується, розташованому за адресою: АДРЕСА_1.
Договором передбачено, що загальна вартість майнових прав на квартиру визначена у Додатку №1, який є невідємною частиною договору та визначається рівною у гривнях, що еквівалентна 51 450 доларів США (за курсом 5, 05 гривень за один долар США).
Додатком №1 до Договору визначено, що оплата вартості майнових прав на квартиру здійснюється не пізніше 20 січня 2009 року (а.с.7).
Відповідно до п.2.1 умов договору, Продавець зобов`язується виконати будівельно-монтажні роботи з будівництва житлового будинку у ІV кварталі 2008 року.
Згідно п.2.2 Договору №71/Ил-19/В-19, при своєчасній сплаті згідно графіку сплати вартості квартири, Продавець зобов`язується після введення житлового будинку в експлуатацію, при умові, що Покупець повністю сплатив вартість придбаних майнових прав на квартиру протягом 60 календаних днів передати за актом приймання-передачі у власніть Покупцеві квартиру №41 , площею 68,6 кв.м. на сьомому поверсі.
Згідно копії сертифікату ОД №162171880592, виданого відділом державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області 07 липня 2017 року, засвідчено відповідність закінченого будівництвом будинку АДРЕСА_1 (а.с.10).
Згідно проведених розрахунків ліцензованою інженерно-будівельною організацією ТОВ «Нове Бюро технічної інвентаризації», фактична загальна площа квартири №41 на сьомому поверсі становить 74,4 кв.м., що перевищує загальну площу вказаної квартири за Договором на 5,8 кв.м. (а.с.11).
Відповідно до п.3.6 Договору, у випадку розбіжності фактичної загальної площі квартири, вказаної в п.2.2 даного Договору в більшу сторону, Покупець зобов`язується здійснити доплату протягом одного тижня на суму, яка відповідає різниці між фактичною площею і площею, яка вказана в п.2.2 даного Договору.
Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.
Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч.3 ст.692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст.651 ЦК України.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Згідно зі ст.694 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.
Частиною 2 ст.695 ЦК України передбачено, що якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару.
Відповідно до п.3.6 Договору, у випадку розбіжності фактичної загальної площі квартири, вказаної в п.2.2 даного Договору в більшу сторону, Покупець зобов`язується здійснити доплату протягом одного тижня на суму, яка відповідає різниці між фактичною площею і площею, яка вказана в п.2.2 даного Договору.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що після введення будинку в експлуатацію, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , майнові права на квартиру №41 (після введення будинку в експлуатацію - №47 ), які придбані ОСОБА_1 за Договором №71/Ил-19/В-1, у відповідача виник обов`язок щодо відшкодування Позивачу вартості 5,8 кв.м., на які збільшилася площа квартири №41 ( 47 ) у процесі будівництва. Розмір даного зобов`язання становить суму у гривні, що еквівалентна 4350 доларів США.
З цих підстав, оскільки в обумовлений п.3.6 Договором купівлі-продажу майнових прав, строк відповідач не здійснив повний розрахунок за різницю вартості 5,8 кв.м., на які збільшилася площа квартири №41 ( 47 ) у процесі будівництва, то суд дійшов вірного висновку, що вимога представника позивача щодо розірвання договору купівлі-продажу майнових прав №71/Ил-19/В-1, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Одесжитлобуд» та ОСОБА_1 07 березня 2008 року, є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки збитки в розмірі недоотриманої суми по договору в розмірі 4350 доларів США слід вважати реальними та істотними, тому як позивач, продавши належну йому квартиру, не зміг отримати вартість предмета договору, визначену сторонами, був позбавлений можливості використати кошти від продажу квартири на свої потреби, а отже, був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору.
Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Одесжитлобуд» про стягнення коштів та неустойки, то колегія суддів погоджується із висновком суду про необхідність його часткового задоволення, а саме в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Одесжитлобуд» на користь ОСОБА_1 51450 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на дату ухвалення рішення (26,98 гривень за долар США) складало 1 388 121 грн., з наступних підстав.
Право позивача на повернення йому відповідачем переданого за Договором купівлі-продажу майнових прав квартири №71/Ил-19/В-1 прямо закріплено у ч.2 ст.695, ч.4 ст.694 ЦК України, та відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06 червня 2012 року у справі № 6-46цс12, яка є обов`язковою до застосування судами України.
Щодо повернення за Договором купівлі-продажу майнових прав квартири відповідачу, то відповідно до ч.4 ст.653 ЦК, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.
Однак, звертаючись до наслідків припинення договорів, треба відмітити, що важливою особливістю припинення договорів купівлі-продажу є той факт, що доля виконаного вирішується інакше, ніж це встановлено для інших цивільно-правових договорів. Законодавцем встановлений обов`язок повернення товару продавцеві та право покупця вимагати повернення сплаченої грошової суми (ст.ст.653, 666, 670, 672, 678, 684 ЦК).
Таким чином правила, встановлені цими статтями, підлягають переважному застосуванню. 
Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до правової позиції постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-75цс13, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладені договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду.
Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склались у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилась порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч.2 ст. 651 ЦК України.
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладені договору. При цьому, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.
Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.
Договір купівлі-продажу майнових прав квартири №71/Ил-19/В-1 від 07 березня 2008 року був спрямований перш за все на отримання кінцевого результату - отримання ОСОБА_1 квартири відповідно до умов даного Договору. Однак, матеріалами справи підтверджено відсутність отримання останнім нерухомого майна, що не заперечується стронами.
Враховуючи, що позивач за зустрічним позовом, як замовник, в результаті порушення відповідачем зобов`язань за договором взагалі не отримав кінцевого результату, для досягнення якого договір укладався, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що мало місце істотне порушення умов договору з боку відповідача, що надало право ОСОБА_1   вимагати вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
 Оскільки умовами укладеного між сторонами Договору від 07 березня 2008 року №71/Ил-19/В-19 не визначено правові наслідки його розірвання ( а передбачені лише наслідки дострокового розірвання договору), то у даному випадку застосовуються положення статті 653 ЦК України, у відповідності до ч.3,4,5 якої визначено, що у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Таким чином, сума у гривнях в еквіваленті 51 450 доларів США, сплачена ОСОБА_1 на виконання умов договору від 07 березня 2008 року, є сумою збитків, завданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Одесжитлобуд» розірванням вказаного договору.
Положеннями статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпередбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У пункті 22 рішення від 88 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Першого протоколу, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність» в цілях вказаного положення.
Отже, грошові кошти, які сплатив ОСОБА_1 ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд», є майном у розумінні статті 1 Першого протоколу.
Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні від 01 червня 2006 року у справі «Федоренко проти України», де, зокрема у пункті 24 зазначено, що суд вважає, що, зважаючи на специфічні обставини справи, заявник має вважатися таким, що має законні сподівання щодо прибутку відповідно до положення угоди про доларовий еквівалент, що може вважатися правом власності відповідно до положень статті 1 Першого протоколу, наданого йому за договором з Управлінням.
Згідно із пунктом 21 цього рішення право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Presses Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995 року, серія А, N 332, с.21, п.31). Натомість сподівання на визнання існування старого права власності, яке давно було неможливо використовувати ефективно, не може вважатися «майном» в сенсі статті 1 Першого протоколу це ж стосується умовної вимоги, яка втрачає силу внаслідок недотримання цієї умови (Malhous V. The Czech Republic (dec), N 33071/96, 13.12.2000 року, ECHR 2000-ХІІ).
Отже, ОСОБА_1 , укладаючи вищевказаний договір у гривнях в еквіваленті до іноземної валюти - доларах США і сплачуючи платежі на виконання умов цього договору таким чином, щоб загальна сума сплати була еквівалентна 51 450 доларів США, у разі розірвання цього договору за вищевказаних обставин не може отримати    відшкодування завданих збитків у сумі, меншій, ніж еквівалент у доларах станом на час ухвалення рішення суду про стягнення цих коштів, а не на день укладення договору. У протилежному випадку позбавлення його такого права було б невиправданим та непропорційним втручанням у мирне володіння своїм майном.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення з ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» збитків у сумі 51 450 доларів США, підлягала задоволенню шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Одесжитлобуд» на користь ОСОБА_1  передані за договором купівлі-продажу майнових прав квартири №71/Ил-19/В-1 від 07 березня 2008 року 51450 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на дату ухвалення рішення (26,98 гривень за долар США) складало 1 388 121 грн.
Одночасно, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми неустойки за правилами, визначеними ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» на суму у гривні, що еквівалентна 2816887,5 доларів США за офіційним курсом Національного банку України станом на дату ухвалення рішення, не підлягали задоволенню.
Також, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що, оскільки житловий будинок введено в екплуатацію 07 липня 2017 року, то не знайшли своє підтвердження доводи позивача за зустрічним позовом щодо прострочення відповідачем виконання зобов`язання по закіченню будівництва. На підставі викладеного, суд також обгрунтовано не прийняв до уваги заяву представника ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» про застосування до зустрічного позову наслідків спливу строку позовної давності.
Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» про те, що у зв`язку із відсутністю у договорі №71/Ил-19/В-19 купівлі-продажу майнових прав вказівки на те, що апелянт зобов`язаний повернути  ОСОБА_1 грошові кошти, отримані ним на виконання зобов`язань за договором, в еквіваленті до іноземної валюти, судом безпідставно постановлено рішення про стягнення з ТОВ «Будівельна компанія Одесжитлобуд» на користь ОСОБА_1 51 450 доларів США.
Колегія суддів враховує, сторони у справі визначили у Договорі (п.2.3.), що загальна вартість об`єкта встановлується Додатком №1, та на момент укладення договору складає 51 450 доларів США, сторони визначили як суму внесків (по 11 420 доларів США), так і загальну вартість об`єкта у самі 51 450 Доларів США (саме у іноземній валюті), і таким чином, визначальним для сторін договору було визначення вартості об`єкта саме у доларах США. ОСОБА_1 сплачував вартість об`єкта будівництва у гривнях, але виконував свої зобов`язання таким чином, щоб загальна сума внесених коштів була еквівалентна 51 450 доларів США, а відтак, відшкодування збитків, завданих ОСОБА_1 к зв`язку із ролзірванням договору, повинні стягуватися у валюті, яка передбачена у договорі, тобто у доларах США з визначенням еквіваленту у гривні.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 березня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись п. 1 ч. 1 ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Одесжитлобуд»- залишити без задоволення..
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 березня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 26 березня 2021 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе