ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/3201/20  Номер провадження 22-ц/814/199/21	Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В. І.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 листопада 2020 року (ухвалене суддею Хіневич В.І., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , в якій прохав суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 , на підставі заочного рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.01.2016 року, на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набуття рішення законної сили. 
В обґрунтування позову вказав, що 05 серпня 2011 року між ним та ОСОБА_2 , було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області від 11 березня 2013 року, актовий запис №235. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.02.2016 року шлюб зареєстрований між ними 05 серпня 2011 року розірвано. Місце проживання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з матір`ю - ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу, прізвище позивача визначено, як ОСОБА_6 . Рішення суду набрало законної сили 16.02.2016 року. Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.01.2016 року, яке набрало законної сили 12.02.2016 року, позов ОСОБА_7 задоволено та стягнуто з нього - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_7 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.01.2016 року.
05 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 , уклав шлюб із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Від шлюбу з ОСОБА_8 (яка після укладення шлюбу взяла його прізвище - ОСОБА_9 ) має сина - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 07 липня 2020 року, актовий запис №794. 
Починаючи з 13.01.2016 року він регулярно сплачував аліменти, оскільки дбав про належне матеріальне забезпечення своєї доньки. Проте, з народженням другої дитини у новому шлюбі, яка також потребує належного матеріального забезпечення, подальша сплата ним аліментів у повному розмірі є неможливою. Крім того, у нього на утриманні також знаходиться його мати, ОСОБА_11 , 1962 року народження, яка є інвалідом 2-ї групи (інвалід дитинства), батько, ОСОБА_12 , давно помер. Тому, окрім нього у матері немає кому допомагати, як фінансово, так і фізично. З 02.10.2009 року він працює на ПрАТ «Кременчуцький завод техвуглецю» бригадиром, має стабільну заробітну плату, проте її не вистачає на утримання сім`ї та двох дітей і матері - інваліда.
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 листопада 2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів – відмовлено.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 листопада 2020 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи. 
Зокрема вказує, що місцевим судом при винесенні рішення не враховано те, що підставою для зменшення розміру аліментів є врахування норм ч.1 ст. 182 СК України, а саме: наявність інших дітей, та утримання дружини, яка на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Посилається на те, що суд безпідставно на власний розсуд поділив його заробіток та визначив, яку суму йому необхідно витрачати на кожного з членів його родини. Також зазначив, що вже після подання позовної заяви до суду, а саме 30.09.2020 року його було звільнено з місця роботи за власним бажанням. Тому підстав для відмови у задоволенні позову не було, оскільки станом на сьогоднішній день змінилось його матеріальне становище та сімейне положення, тобто виникли обставини, вказані у ст. 182 СК України, які дають право просити суд зменшити розмір аліментів.

Від відповідача по справі ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання спростовуючи доводи апеляційної скарги та підтримуючи рішення суду першої інстанції прохала апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України, та ч.2 ст. 369 ЦПК України, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , зареєстрували шлюбі 05 серпня 2011 року у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області (актовий запис 561).
Під час шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області серії НОМЕР_1 , від 11 березня 2013 року, актовий запис №235. 
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05.02.2016 року, шлюб зареєстрований між сторонами 05 серпня 2011 року розірвано. Місце проживання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з матір`ю - ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу, прізвище позивача визначено, як ОСОБА_6 . Рішення суду набрало законної сили 16.02.2016 року. 
Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.01.2016 року, яке набрало законної сили 12.02.2016 року, позов ОСОБА_7 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_7 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.01.2016 року.
05 вересня 2020 року позивач - ОСОБА_1 , уклав шлюб із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , від 05.09.2020 року, виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис №608. 
До реєстрації шлюбу позивача - ОСОБА_1 з ОСОБА_8 (яка після укладення шлюбу взяла прізвище - ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народився син - ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), серії НОМЕР_3 від 07.07.2020 року, актовий запис №794. 
Судом встановлено, що позивач, на момент розгляду справи в суді першої інстанції, працював на ПрАТ «Кременчуцький завод техвуглецю» та сплачував аліменти, шляхом відрахування з заробітної плати. Згідно наданої довідки від 15.09.2020 року №156, з березня 2020 року по серпень 2020 року йому нараховано 146 247,02 грн. заробітної плати з яких податок з доходу 26 324,47 грн., військовий збір 2 193,71 грн. та сплачено аліментів 29 432,21 грн. 
Згідно підрахунку даних, вказаних у довідці вбачається, що після всіх відрахувань в тому числі і аліментів, в середньому на місяць до сплати позивач отримував 14 716,10 грн., а середній розмір суми сплати аліментів становив 4905,37 грн. 
Судом також встановлено, що позивач має матір - ОСОБА_11 , 1962 року народження, яка є інвалідом 2-ї групи безстроково, інвалід дитинства, що підтверджується довідкою виданою на підставі акту №158 МСЕК від 26.05.1992 року. 
Так, звертаючись до суду з позовними вимогами про зменшення розміру аліментів, позивач ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що у нього народилася друга дитина у новому шлюбі, а також має на утриманні матір, яка є інвалідом 2-ї групи (інвалід дитинства), а тому він не має можливості забезпечувати належне матеріальне становище для обох своїх дітей, а відповідно сплата аліментів у встановленому судом розмірі є неможливою для нього.
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції беручи до уваги вік дитини, розмір витрат на її утримання, навчання, належний розвиток, матеріальний стан платника аліментів, наявність у нього на утриманні другої дитини та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, дійшов висновку, що розмір раніше стягуваних аліментів наразі є вірним, так як даний розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та забезпечує рівний баланс в утриманні позивачем обох дітей, так як зменшення розміру аліментів призведе до порушення прав доньки позивача та суперечитиме її інтересам. Тому, враховуючи всі встановлені обставини справи та найкращі інтереси для дитини суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. 
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.
У відповідності до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з вимогами ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статті 183, 184 СК України.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.
Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Однак, позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з відповідним позовом на обґрунтування своїх вимог не зазначив жодних обставин, які визначені законом як підстава для зменшення розміру аліментів, ні щодо зміни матеріального або сімейного стану сторін, ні щодо погіршення або поліпшення здоров`я або покращення матеріального становища одержувача аліментів, тощо.
Судом встановлено, що розмір заробітної плати позивача за останні пів року в середньому становив 14 716,10 грн., а середній розмір суми сплати аліментів становив 4905,37 грн. 
Отже, вказане дає підстави дійти до висновку що заробітна плати дозволяє позивачу сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини, при цьому значно не погіршує його матеріальне становище.
Сума яка залишається (3/4 частини заробітку) після всіх відрахувань в тому числі і аліментів, розподіляється на сім`ю з трьох осіб: позивача його дружину та сина. Відповідно наразі витрати на утримання кожного члена нової родини позивача та доньки від попереднього шлюбу позивача є рівними, так як на кожного припадає по 1/4 частині заробітку позивача.
При цьому, суд вірно зазначив, що позивач має однаковий обов`язок по утриманню до досягнення повноліття обох своїх дітей. 
Тому, в даному випадку зменшення розміру сплати позивачем аліментів на утримання доньки призведе до збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, та призведе до порушення прав дитини яка недоотримає матеріального забезпечення. 
Суд вважає, що позивач є особою працездатного віку, доказів щодо стану здоров`я позивача та наявність медичних протипоказань останнього матеріали справи не містять. Позивач при подачі позову до суду зазначив, що він працює на ПрАТ «Кременчуцький завод техвуглецю» з 02.10.2009 року та має стабільну заробітну плату, що свідчить що матеріальне становище у позивача стабільне та не погіршилося.
Тому, в сукупності оцінених судом доказів, є підстави вважати, що позивач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дочки в розмірі, який визначений за рішенням суду.
Зміна сімейного стану та народження другої дитини у позивача, самі по собі не є безумовними підставами для зміни розміру аліментів. 
Аналогічна позиція мається у постанові Верховного Суду у справі №565/2071/19 від 16.09.2020 року.
Тому, беручи до уваги вік дитини, розмір витрат на її утримання, навчання, належний розвиток, матеріальний стан платника аліментів, наявність у нього на утриманні другої дитини та дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3 років, суд першої інстанції вірно зазначив, що розмір раніше стягуваних аліментів є вірним, так як даний розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та забезпечує рівний баланс в утриманні позивачем обох дітей, так як зменшення розміру аліментів призведе до порушення прав доньки позивача та суперечитиме її інтересам. 
Доводи апелянта про те, що на його утриманні перебуває його матір - ОСОБА_11 , 1962 року народження, яка є інвалідом 2-ї групи безстроково, не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не надано доказів того, що його мати ОСОБА_11 перебуває на його утриманні та позивач надає їй матеріальну допомогу.
Також, суд звертає увагу, що мати позивача отримує пенсію у зв`язку з інвалідністю, що не спростовано позивачем і відповідно має матеріальну можливість себе утримувати.

Тому, оскільки підстав для зменшення розміру аліментів, передбачені ст.192 СК України, судом не встановлені, а отже місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 заявив клопотання, в якому прохав суд дослідити новий доказ, який не був досліджений судом першої інстанції, а саме копію трудової книжки серії НОМЕР_4 . Вказує, що після подання позовної заяви до суду, а саме 30.09.2020 року його було звільнено з місця роботи «за власним бажанням», однак вказаний доказ він не зміг подати до суду першої інстанції, оскільки з 02.10.2020 по 18.11.2020 року він перебував за кордоном, тому ніяким чином не міг повідомити суд про своє звільнення, оскільки трудову книжку отримав лише після повернення з-за кордону.
Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що вказаний доказ не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки позивачем не доведено поважності неподання вказаного доказу до суду першої інстанції до початку розгляду справи по суті позовних вимог.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах справи є заява ОСОБА_1 від 27.10.2020 року, в якій останній прохає розглянути справу без участі позивача та повідомляє суд про те, що він належним чином повідомлений про дату та час проведення судового засідання у справі за його позовом, заяв та клопотань, окрім цієї заяви не має. (а.с.34-35).
Відповідно до ч. ч. 2, 8 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3 ст. 367 ЦПК України).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 листопада 2020 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 12.01.2021 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ Т.В. Одринська_______________ Пікуль В.П.