ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 березня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №575/1219/19 
Номер провадження 22-ц/816/6/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Левченко Т. А. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М.,

у присутності :
представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ключника Сергія Вікторовича,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 01 липня 2020 року, ухвалене у складі судді В’юник Н.Г. у смт Велика Писарівка Сумської області,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Великописарівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), 
про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька,
в с т а н о в и в:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з указаним позовом до ОСОБА_2 і свої вимоги мотивував тим, що з 02 вересня 1998 року по 20 листопада 2018 року перебував у зареєстрованому шлюбу з відповідачкою. ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка народила сина, ОСОБА_3 , батьком якого у актовому записі про народження записаний позивач. Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 20 листопада 2018 року шлюб між сторонами розірваний. Після розірвання шлюбу у позивача виникли сумніви щодо його батьківства, оскільки син ОСОБА_4 не схожий на нього, а дружина могла зраджувати. Відповідачка відмовилась надати позивачу пояснення з приводу сумнівів щодо його батьківства.
Посилаючись на зазначені обставини ОСОБА_1 просив виключити відомості про його батьківство з актового запису № 42 від 20 грудня 2006 року відділу реєстрації актів цивільного стану Великописарівського районного управління юстиції у Сумській області про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Заочним рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 01 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував фактів неодноразового ухилення відповідачки від надання біологічних зразків для проведення судово-генетичної експертизи, що відповідно до статті 109 ЦПК України є підставою для визнання факту, для з`ясування якого була призначена експертиза. Проте суд першої інстанції в супереч вимогам процесуального закону належного висновку не зробив.
ОСОБА_2 та Великописарівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) письмових відзивів на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не подали.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Ключника С.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав достатніх належних допустимих доказів на підтвердження заявлених ним вимог. 
Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 02 вересня 1998 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6 зворот).
ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_6 народився син ОСОБА_3 , батьком якого у актовому записі про народження зазначено ОСОБА_1 (а.с. 8).
Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 20 листопада 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_6 залишено прізвище ОСОБА_7 (а.с. 9).
Позивач висловив сумніви щодо свого батьківства відносно сина ОСОБА_4 і звернувся до суду із позовом про оспорювання батьківства і ухвалою Великописарівського районного суду Сумської області від 10 грудня 2019 року за його клопотанням була призначена судово-генетична експертиза з метою встановлення кровного споріднення між позивачем та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Проведення експертизи доручено Комунальному закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради. Проведення відбору біоматеріалу (крові), біологічних зразків для проведення судово-генетичної експертизи доручено експертам Харківського обласного бюро судово-медичних експертиз ( т.1 а.с. 61-62).
13 січня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були повідомлені про необхідність з`явитися разом з дитиною до Харківського обласного бюро судово-медичних експертиз для відбору біологічних зразків 16 січня 2020 року з 14 по 16 годину (т.1 а.с. 74-75).
11 лютого 2020 року місцевим судом на адреси сторін були направлені копії листа Харківського обласного бюро судово-медичних експертиз про необхідність з`явитися до експертної установи для відбору біологічних зразків 27 лютого 2020 року з 12 по 14 годину ( т.1 а.с. 72-73). Проте поштове відправлення, надіслане на адресу відповідачки повернулось до суду без вручення ( т.1 а.с. 80).
Ухвала Великописарівського районного суду Сумської області від 10 грудня 2019 року була повернута Харківським обласним бюро судово-медичних експертиз до суду без виконання у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 з дитиною 26 січня та ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 77).
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року , за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Ключника С.В. , було призначено судово-медичну генетичну експертизу проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» і на вирішення експертам поставлені слідуючи питання:
1.Чи існує кровна спорідненість між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця смт .Велика Писарівка Великописарівського району Сумської області, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ?
2. Чи являється ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець смт Велика Писарівка Великописарівського району Сумської області , біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ?
Сторони належним чином повідомлялись про дату та час проведення експертизи, про наслідки неявки для її проведення, але ухвала суду про призначення судово-генетичної експертизи щодо встановлення батьківства була повернута суду без виконання , у зв`язку із неявкою обох сторін 14.12.2020 року та 18.01.2021 року і неявкою ОСОБА_2 з дитиною 08.02.2021 року на експертизу ( т.2 а.с.10, 29, 31).
Місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про оспорювання батьківства прийшов до висновку про те, що хоча судово-медична генетична експертиза і не була проведена , проте достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження походження дитини від позивача у справі, а саме : тривале перебування сторін у справі у зареєстрованому шлюбі і народження дитини під час шлюбу, виховання позивачем дитини, її утримання як під час спільного проживання з матір`ю дитини так і після розірвання шлюбу між ними.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду , виходячи з наступного:
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) як джерело права.
ЄСПЛ зазначав  у справі «Йевремович проти Сербії», що відповідно до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, § 09, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).
Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).
Статтею 51 Конституції України, частинами 2-3 статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).
Отже, вирішуючи справу про оспорювання батьківства, суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін справ.
Частиною першою статті 122 СК України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі походить від подружжя.
Відповідно до статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини, зокрема, відповідно до статті 122 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.
Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня
2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що предметом доказування у справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною.
Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, у тому числі висновками судово-медичної, біологічної чи генетичної експертиз, при цьому для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частини першої статті 108 ЦПК України експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться за замовленням учасника справи.
Відповідно до вимог статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Підставою для категоричного висновку для оспорювання батьківства в судовому порядку може бути лише висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).
Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогодні - це єдиний метод точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії справ.
Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд правомірно виходив з того, що позивачем не було надано переконливого доказу на оспорювання батьківства відносно неповнолітнього сина , оскільки про призначення експертизи та необхідності явки до Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи для відібрання біологічних зразків відповідач не була належним чином повідомлена, а призначена судом апеляційної інстанції експертиза не була проведена у зв`язку із неявкою обох сторін 14.12.2020 року та 18.01.2021 року і неявкою ОСОБА_2 з дитиною 08.02.2021 року на експертизу, а також не проведенням оплати експертизи самим позивачем.
Оскільки експертиза проведені не була з вини обох сторін, то відповідно відсутні і підстави для визнання факту ухилення від проведення експертизи лише тільки відповідача по справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Питання щодо походження дитини від батька суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це, однак, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, позивачем не було надано інших доказів, що спростовують його кровну спорідненість з малолітньою дитиною , а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.
Посилання позивача лише на ту обставину , що малолітня дитина не схожа на нього не є достатнім доказом спростування його батьківства відносно даної дитини .
При цьому колегія суддів зазначає, що вказана обставина не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду при наявності додаткових доказів оспорювання кровної спорідненості його з дитиною.
Звертаючись з апеляційною скаргою позивач вказував на порушення місцевим судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, проте належних допустимих доказів на підтвердження своїх доводів не надав, тобто не спростував висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав для виключення відомостей про нього, як батька, з актового запису про народження ОСОБА_3 .
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, як підстави для скасування рішення.
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду по суті спору, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 01 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 19 березня 2021 року.

Суддя-доповідач -                                                О.І. Собина

Судді:                                                                        О.Ю. Кононенко 

                                                                               Т.А.Левченко