УХВАЛА

22 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 240/665/20
адміністративне провадження № К/9901/9467/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

перевіривши касаційну скаргу Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 240/665/20 за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), Ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання незаконними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просила:

визнати незаконним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 24 грудня 2019 року № 2382/1 "Про звільнення ОСОБА_1 " та наказ від 08 січня 2020 року №3/3 про внесення зміни до наказу від 24 грудня 2019 року №2382/1;

зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного територіального управління юстиції у Житомирській області поновити її на посаді головного спеціаліста відділу з питань нотаріату з 08 січня 2020 року;

визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо нездійснення обов`язкового її працевлаштування після звільнення з посади;

визнати протиправною відмову відповідача - Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 22 січня 2020 року №16-24/32/352 у прийнятті її на державну службу та зобов`язати відповідача - Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), прийняти її на державну службу шляхом видання наказу про призначення на посаду головного спеціаліста відділу з питань нотаріату у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький);

стягнути з Ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 08 січня 2020 року по день фактичного поновлення на посаді;

стягнути з Ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у солідарному порядку на її користь моральну шкоду в сумі 18252,00 грн.;

стягнути з Ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) у солідарному порядку на її користь судові витрати;

допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення її на посаді та стягнення з відповідача - Ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на її користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано накази Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 24 грудня 2019 року №2382/1 "Про звільнення ОСОБА_1 ", від 08 січня 2020 року №3/3. 

Поновлено позивача з 08 січня 2020 року на посаді головного спеціаліста відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. 

Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на користь позивача: середній розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08 січня 2020 року по день прийняття рішення у справі включно; моральну шкоду у сумі 5000,00 грн.; судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 420,40 грн.

Визнано протиправною відмову Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), викладену у листі від 22 січня 2020 року №16-24/32/352, у прийнятті ОСОБА_1 на державну службу та зобов`язано Центрально-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції повторно розглянути заяву позивача від 24 грудня 2019 року з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року  скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково. 

Визнано незаконними та скасовано накази Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 24 грудня 2019 року №2382/1 "Про звільнення ОСОБА_1 " та від 08 січня 2020 року №3/3 про внесення змін до наказу від 24 грудня 2019 року №2382/1.

Визнано протиправною відмову Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), викладену у листі від 22 січня 2020 року №16-24/32/352, у прийнятті ОСОБА_1 на державну службу.

Поновлено позивача з 08 січня 2020 року у Центрально-Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на рівнозначну посаду, яку вона займала до звільнення.

Стягнуто з Ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на користь позивача: середній розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 08 січня 2020 року по 18 лютого 2020 року в сумі 96588,80 (дев`яносто шість тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн. 80 коп.; моральну шкоду у сумі 5000,00 грн.; судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1681,60 грн. 

Рішення в частині поновлення позивача на посаді та нарахування і виплати суми середнього грошового забезпечення за один місяць допущено до негайного виконання. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій касаційній скарзі представник відповідача з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 

На підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30 вересня 2016 року №1402-VIII гарантовано право особи на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

8 лютого 2020 набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. 

За змістом пункту 1 частини шостої    статті 12 КАС України   для цілей цього            Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні   Закону України «Про запобігання корупції»   займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Згідно статтею 50 (Примітка) Закону України "Про запобігання корупції" під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються Президент України, Прем`єр-міністр України, член Кабінету Міністрів України, перший заступник або заступник міністра, член Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Голова Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Голова Фонду державного майна України, його перший заступник або заступник, член Центральної виборчої комісії, член, інспектор Вищої ради правосуддя, член, інспектор Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, народний депутат України, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, Директор Національного антикорупційного бюро України, Генеральний прокурор, його перший заступник та заступник, Голова Національного банку України, його перший заступник та заступник, член Ради Національного банку України, Секретар Ради національної безпеки і оборони України, його перший заступник та заступник, Постійний Представник Президента України в Автономній Республіці Крим, його перший заступник та заступник, радник або помічник Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України, особи, посади яких належать до посад державної служби категорії "А" або "Б", та особи, посади яких частиною першою статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" віднесені до першої - третьої категорій, а також судді, прокурори і слідчі, керівники, заступники керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на всю територію України, їх апаратів та самостійних структурних підрозділів, керівники, заступники керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію однієї або кількох областей, Автономної Республіки Крим, міст Києва або Севастополя, керівників державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, міста республіканського в Автономній Республіці Крим або обласного значення, району в місті, міста районного значення, військові посадові особи вищого офіцерського складу.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень та матеріалів касаційної  скарги позивачка обіймала та була поновлена на посаді головного спеціаліста відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

Посада публічної служби позивача не відноситься до переліку службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище в розумінні примітки до   статті 50 Закону України «Про запобігання корупції».

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є найвищим судом у системі судоустрою України, забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначений процесуальним законом.

Суд враховує положення, що містяться в Рекомендаціях № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. 

Відповідно до частини "с" статті 7 вказаних Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону; вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Ліквідаційної комісії з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 240/665/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	М.В. Білак  О.А. Губська  О.В. Калашнікова