ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

19 лютого 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/1067/19
Головуючий у першій інстанції – Ковальова Т. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/259/21

Чернігівський апеляційний суд у складі :
головуючого-судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
           
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру відшкодування на утримання дітей, -
місце ухвалення рішення суду – м. Ніжин, 
дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції – 09 листопада 2020 року.

                                      У С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила збільшити розмір відшкодування, яке стягується з відповідача на утримання її дітей на підставі вироку Ніжинського міськрайонного суду від 19 липня 2013 року, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , 2004 року народження, та сина ОСОБА_4 , 2007 року народження по 2 500 грн на кожного щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Також просила відкликати з виконання виконавчий лист, виданий 30 грудня 2013 року у справі № 740/2598/13-к. 
Заявлені вимоги мотивувала тим, що з 30 серпня 2003 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в результаті ДТП, спричиненої ОСОБА_2 . Після смерті чоловіка у неї на утриманні залишилося двоє неповнолітніх дітей, 2004 та 2007 року народження. Вироком Ніжинського міськрайонного суду від 19 липня 2013 року ОСОБА_2 було засуджено та призначено передбачене нормами КК України покарання, а також стягнуто на її користь на утримання дітей кошти в розмірі 429 грн щомісяця на кожну дитину до досягнення ними повноліття.
Указувала, що визначений вироком суду розмір відшкодування на сьогоднішній день є недостатнім для належного утримання дітей, оскільки збільшилися їх життєві потреби та мінімальна заробітна плата. Вважає, що ОСОБА_2 спроможний сплачувати зазначений нею розмір відшкодування, оскільки має задовільний стан здоров`я, є працездатним, має неофіційні заробітки.
Рішенням від 09 листопада 2020 року Ніжинський міськрайонний суд позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково. Збільшив розмір відшкодування на утримання дітей, стягнутого за вироком Ніжинського міськрайонного суду  від 19 липня 2013 року, відповідно до виконавчого листа від 30 грудня 2013 року. Стягнув з ОСОБА_2 на користь позивачки відшкодування на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1 665 грн щомісячно та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в сумі 1 665 грн щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відкликав з Ніжинського МР ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) виконавчий лист, виданий 30 грудня 2013 року за вироком Ніжинського міськрайонного суду по справі № 740/2598/13-к. У задоволенні решти позовних вимог відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, неповноту з`ясування фактичних обставин справи та невідповідність висновків суду, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити у відповідній частині нове або змінити рішення в частині присудженої суми відшкодування на утримання дітей.
Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку суду першої інстанції про можливість сплати відповідачем значно більшого розміру відшкодування, ніж встановлений вироком суду.
Скаржник зазначає, що районний суд не дав належної оцінки тій обставині, яка підтверджена письмовими доказами, що станом на дату ухвалення судового рішення він вже не працював у ТОВ «ІНВАЙТ», що зменшило розмір його місячного доходу.
Указує, що на час ухвалення рішення суду єдиним його доходом була пенсія у сумі 1497 грн, на його утриманні перебувала дочка, яка навчалася на контрактній основі у Ніжинському агротехнічному коледжі і на навчання якої він сплачував аліменти.
Звертає увагу на ту обставину, що під час розгляду справи у суді першої інстанції він частково визнав позовні вимоги, погодившись сплачувати щомісячно на кожну дитину по 1 000 грн відшкодування на їх утримання.
Позивачкою відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.
Заслухавши суддю–доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з посиланням на ст. 1200, ч. 2 ст. 1208 ЦК України, виходив з того, що законом передбачено право потерпілого на збільшення на підставі рішення суду раніше визначеного розміру відшкодування йому шкоди, завданої  каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати.
Районний суд зазначив, що оскільки щомісячна стягувана з ОСОБА_2 сума відшкодування 429 грн становила 33,3 % від середньомісячного розміру заробітної плати загиблого ОСОБА_5 за 2012 рік, тому розмір відшкодування підлягає збільшенню пропорційно його частці відносно мінімальної заробітної плати у 2020 році, яка з вересня 2020 року становила 5 000 грн, до 1 665 грн на кожну дитину.
Суд апеляційної інстанції погоджується з прийнятим висновком суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. 
У справі встановлено, що ОСОБА_8 з 30 серпня 2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с. 10).
Подружжя мало двох неповнолітніх дітей – синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8, 9). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с. 11). Причиною смерті стало отримання ним 13 червня 2012 року тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, винним у вчиненні якої вироком Ніжинського міськрайонного суду від 19 липня 2013 року визнано ОСОБА_2 (а.с. 22-31).
Указаним вироком Ніжинський міськрайонний суд на підставі ст. 1200 ЦК України стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по 429 грн щомісяця на кожного, починаючи з 01 липня 2013 року і до досягнення ними повноліття.
На виконання вироку суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування на утримання її дітей 30 грудня 2013 року Ніжинський міськрайонний суд видав виконавчий лист № 740/2598/13-к, який був пред`явлений до примусового виконання до Ніжинського МР ВДВС (а.с. 12-13).
З 01 квітня 2016 року по 09 червня 2020 року ОСОБА_2 працював електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування 5 розряду, про що наявні відповідні записи у трудовій книжці (а.с. 81).
Відповідач має дочку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 48), яка у 2016-2019 роках навчалась у ВП НУБіП України «Ніжинський агротехнічний коледж» на денній формі навчання на платній основі (а.с. 49), а з 01 вересня 2019 року навчається у Національному університеті біоресурсів і природокористування України на денній формі навчання, термін закінчення навчання – 25 червня 2022 року (а.с. 114).
Заочним рішенням від 20 червня 2019 року Ніжинський міськрайонний суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_10 аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_11 на період її навчання, починаючи з 13 травня 2019 року до досягнення нею 23 років за умови продовження навчання (а.с. 66-67).
ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання, про що свідчить копія пенсійного посвідчення від 07 березня 2019 року (а.с. 42).
З довідки ПФУ від 25 березня 2019 року вбачається, що у грудні 2018 року-лютому 2019 року ОСОБА_2 призначалась пенсія у розмірі 1 497 грн, а у березні 2019 року – 2 702,09 грн (а.с. 45). 
Звернувшись  з позовом про зміну розміру відшкодування на утримання дітей, ОСОБА_1 зазначала, що з часу визначення вироком суду розміру такого відшкодування мінімальна заробітна плата збільшилась, а відшкодування у сумі 429 грн на кожну дитину не відповідає рівню їх життя та не забезпечує мінімальних потреб дітей.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
За змістом ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років). Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого (але не менше 5 мінімальних заробітних плат) з урахуванням частки, яка б припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди.
Частиною 1 ст. 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.
Відповідно до ч. 2 ст. 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду.
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за наявністю для цього законних підстав ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.
За матеріалами справи встановлено, що вироком Ніжинського міськрайонного суду від 19 липня 2013 року з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_6 , 2004 року народження, та ОСОБА_7 , 2007 року народження по 429 грн щомісяця на кожного, починаючи з 01 липня 2013 року і до досягнення ними повноліття.
Протягом всього періоду часу, а саме, з моменту винесення судового рішення у кримінальній справі до розгляду справи у суді, відповідач сплачує визначену судом суму, яка загалом становить 858 грн, що не спростовується сторонами та підтверджується письмовими матеріалами справи. Указаний розмір відшкодування жодного разу у судовому порядку не переглядався та не змінювався.
У своїй постанові від 07 травня 2018 року у справі № 476/72/17 Верховний Суд зазначив, що аналіз ч. 2 ст. 1208 ЦК України дає підстави для висновку, що вона спрямована на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування, оскільки відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, є тривалим у часі процесом. Таким чином, з моменту прийняття судом рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, особа має право на його збільшення у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати.
Тобто, цивільним законодавством для охорони прав фізичних осіб встановлена гарантована можливість збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я або смертю у триваючих правовідносинах.   
Колегія суддів при вирішенні спору виходить з того, що попереднє щомісячне відшкодування за вироком суду позивачці встановлювалось, виходячи із середньомісячного заробітку померлого ОСОБА_5 , на утриманні якого перебувало двоє дітей, за вирахуванням частки, яка припадала на нього, і розмір якого становив 33,3 % від середньомісячного заробітку. 
Статтею 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата з 01 вересня встановлена у розмірі 5 000 грн.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що розмір відшкодування, стягнутого на користь позивачки вироком Ніжинського міськрайонного суду від 19 липня 2013 року на утримання дітей, підлягає пропорційному збільшенню відносно встановленого чинним законодавством на день цієї справи розміру мінімальної заробітної плати. Саме таким чином законодавець визначає можливість  потерпілого збільшити розмір визначеного вироком суду відшкодування. 
Колегія суддів не надає правової оцінки доводам апеляційної скарги про неможливість сплати ОСОБА_2 відшкодування у визначеному судом розмірі через погіршення матеріального стану, оскільки наведені скаржником обставини враховуються судом при вирішенні питання про стягнення аліментів або зміну (збільшення чи зменшення) розміру аліментів, проте предметом даного позову є гарантоване право потерпілого на збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я або смертю, у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, як гарантія забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого. Отже, матеріальний стан особи, винної у заподіяння шкоди, правового значення для правильного вирішення спору не має.     
Ураховуючи наведені вище обставини у сукупності, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги  не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування  відсутні.        
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 листопада 2020 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  
                 
Повний текст постанови складено 19 лютого 2021 року.

Головуюча:                                       Судді: