ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

29 березня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/144/21	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Принцевської Н.М.;
суддів: Головея В.М., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, проспект Шевченка,29)

Секретар судового засідання Соловйова Д.В.; 
За участю представників сторін:
Від Приватного акціонерного товариства „Одеський м`ясокомбінат” -  Шерстюк П.П., ордер серія ВН  № 1032003,  дата видачі : 29.03.21;  
від Товариства з обмеженою відповідальністю „МАЯК-ПІВДЕНЬ” – не з`явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Одеський м`ясокомбінат”
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2021
по справі №916/144/21
за позовом Приватного акціонерного товариства „Одеський м`ясокомбінат”
до Товариства з обмеженою відповідальністю „МАЯК-ПІВДЕНЬ”
про стягнення 453 812,39 грн.,
(суддя першої інстанції: Погребна К.Ф., дата та місце ухвалення рішення: 10.02.2020, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, просп.Шевченка, 29)
          
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 по справі №916/144/21 відмовлено у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства „Одеський м`ясокомбінат” про забезпечення позову.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство „Одеський м`ясокомбінат” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського усду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 по даній справі скасувати, а заяву про забезпечення позову – задовольнити.
Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права.
Заявник апеляційної скарги зазначає, що накладення арешту на кошти стане гарантією виконання рішення суду у даній справі, оскільки відповідач здійснює повні розрахунки з контрагентами виключно на підставі судових рішень. При цьому, піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт має стосуватись майна, що належить до предмета спору.
Апелянт вказує, що у даній справі доказами ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків у добровільному порядку є наявність чисельних судових рішень щодо стягнення з відповідача заборгованості за договорами з іншими контрагентами та наявність відкритих виконавчих проваджень, в яких відповідач визнаний боржником.
Однак, на думку позивача, суд першої інстанції підійшов формально до вказаних доказів та не надав належної правової оцінки доводам позивача, що вжиття заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, а в разі задоволення позову – забезпечить реальну можливість ефективного виконання рішення суду, а невжиття цих заходів може ускладнити або унеможливити виконання судового рішення, в разі  його ухвалення на користь позивача.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства „Одеський м`ясокомбінат” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 по справі №916/144/21, призначено розгляд справи на 29.03.2021 року о 14-00 год.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, проте зазначене не перешкоджає здійсненню апеляційного перегляду справи.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені ним в апеляційній скарзі, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, а скаргу – задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явиввся, не повідомивши суд завчасно про причини неявки; про дату, час та місце проведення судового засідання по справі повідомлений належним чином.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Відповідно до ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції розглядається протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Враховуючи викладене, з огляду на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе розглянути справу за відсутністю представника відповідача за наявними в ній матеріалами.
За нормами ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.  
Відповідно до вимог ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення апелянта, прокурора, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, встановила наступне.
Так, як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, Приватне акціонерне товариство «Одеський м`ясокомбінат» звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАЯК-ПІВДЕНЬ» про стягнення 453 812,39 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки товарів №03 від 18.08.2020.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.01.2021 провадження по справі №916/144/21 було відкрито, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
08.02.2020 за вх. №2-150/21 до Господарського суду Оеської області від Приватного акціонерного товариства «Одеський м`ясокомбінат» надійшла заява про забезпечення позову, згідно якої заявник просив суд накласти арешт на грошові кошти, які наявні на всіх банківських рахунках  Товариства з обмеженою відповідальністю «МАЯК-ПІВДЕНЬ», а  також на рахунках в інших банківських та фінансових установах, які будуть виявлені під час виконання ухвали суду, у розмірі ціни позову 453812,39 грн., суми сплаченого судового збору 6807,19 грн., всього на загальну суму 460619,58 гри
При цьому в обґрунтування відповідної заяви, заявник вказує, що зазначена заборгованість почала формуватися з вересня 2020 року за договором поставки товарів від 18.08.2020 №03 та станом на день подачі позову зобов`язання в повному обсязі не виконано. Як вбачається з Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 08.02.2021 щодо відповідача наявно 35 виконавчих проваджень щодо стягнення грошових коштів, з яких 4 відкриті, інші виконавчі провадження закриті. Виконавчі провадження відкривались, починаючи з 21.03.2019, останнє виконавче провадження, щодо якого надано відомості, відкрито 25.01.2021.
За посиланнями заявника з наведених обставин вбачається недобросовісна поведінка відповідача щодо добровільного виконання взятих на себе зобов`язань та можливо припустити, що відповідач може ухилятися від добровільного виконання рішення суду у разі його прийняття судом, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у справі.
Як зазначалося раніше, ухвалою Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 по справі №916/144/21 відмовлено у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства „Одеський м`ясокомбінат” про забезпечення позову
Місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, що наведені позивачем обставини не є достатньою підставою вважати імовірним утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття судом запропонованих заявником заходів, адже наявність у відповідача заборгованості перед іншими кредиторами та існування відкритих виконавчих проваджень не свідчить про наявність підстав для накладення арешту на грошові кошти з метою забезпечення заявленого позову, а також не свідчить про відсутність у  ТОВ "МАЯК-ПІВДЕНЬ"  грошових коштів та відсутність у останнього можливості виконати рішення суду у разі задоволення заявленого позову. Наразі заявником не надано жодних доказів на підтвердження свого припущення щодо можливості вчинення відповідачем дій, що істотно ускладнять або унеможливлять виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення заявленого позову. Так, обов`язок доведення наявності обставин щодо можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі невжиття відповідних заходів забезпечення позову покладено чинним ГПК на заявника. Однак, заявником наявність цих обставин не доведено суду.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про про відмову в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «Одеський м`ясокомбінат» про забезпечення позову, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.ст.136, 137 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 137 Господарського процесуального кодексу України, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти  певні дії.
Особа, яка подала заяву про    забезпечення позову,    повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про    забезпечення позову.    З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до    забезпечення позову.
Забезпечення позову    - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Тобто    забезпечення позову    - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою    забезпечення позову,    є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
У вирішенні питання про    забезпечення позову    господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо    забезпечення позову;    забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до    забезпечення позову    і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Забезпечення позову    є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про    забезпечення позову,    повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до    забезпечення позову.    Особа, яка подала заяву про    забезпечення позову,    повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про    забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами 1-2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову не є додатковим засобом відповідальності або стимулювання відповідача до виконання певних дій, а діють виключно як засіб забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду.
Судова колегія зазначає, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про    забезпечення позову    суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарського процесуального кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
Вищевикладене відповідає правовій позиції Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 910/688/13.
У вирішенні питання    про забезпечення позову    шляхом    накладення арешту на грошові кошти    чи майно відповідача, суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на значний розмір заявленого у позовній заяві боргу.
Натомість, до заяви    про забезпечення позову    позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Отже, подана позивачем заява ґрунтується на припущеннях щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, а відтак і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення.
Посилання позивача на наявність у відповідача боргу перед іншими контрагентами та на наявність виконавчих проваджень, учасником яких є відповідач, не є тією обставиною, яка б могла свідчити про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання або слугувати підставою для висновку про неможливість чи істотне ускладнення в майбутньому виконання судового рішення, оскільки є припущеннями, не підтвердженими належними доказами.
Відповідна правова позиція викладена також в постановах Верховного Суду від 25.02.2019 у справі №922/2673/18, від 02.04.2019 у справі №918/702/18, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19, від 10.10.2019 у справі №904/1478/19.
Крім того, твердження позивача щодо значної суми заявлених позовних вимог до відповідача також не свідчить про наявність правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту грошові кошти. 
Судова колегія Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржник не надав.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду прийнята з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову, а також з дотриманням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач не позбавлений права звернення до суду з аналогічною заявою у випадку наявності підстав для забезпечення позову відповідно до норм ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України.
Таким чином, місцевим господарським судом правомірно    відмовлено    у задоволенні заяви позивача про    забезпечення позову, а доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Одеський м`ясокомбінат” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 по справі №916/144/21  слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 по справі №916/144/21 - без змін.
Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.  129,  255,  269,  270,  275,  276,  281-284 Господарського процесуального кодексу, апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Одеський м`ясокомбінат” на ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 по справі №916/144/21 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.02.2021 по справі №916/144/21 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Повний текст постанови складено та підписано 31.03.2021 року.

Головуючий суддя                                                          Н.М. Принцевська                 

         Судді:                                                                              В.М. Головей
                                                                                                       
                                                                                             А.І. Ярош