ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/116/21 Справа № 201/8224/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2020 року 
по справі за позовом  ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про стягнення суми страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИЛА:
       В липні 2019 року до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про стягнення суми страхового відшкодування.
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2020 року у позові ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про стягнення суми страхового відшкодування - відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 проситьскасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2020 року у справі №201/8224/19 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.
       Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що 17 жовтня 2018 року у місті Дніпрі на перехресті вул. Рогальова і вул. В.Вернадського відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mersedes-Benz» С200СGI, д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 і автомобіля марки «Nissan Juke», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , про що учасниками ДТП складено європротокол, згідно з яким вину у ДТП визнала ОСОБА_3 (а.с. 23-25). 
Автомобіль марки «Mersedes-Benz» С200СGI, д/н НОМЕР_1 , на праві власності належить ОСОБА_1 (а.с. 130). 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як власника наземного транспортного засобу застрахована ТДВ «Страхова компанія «Гардіан», що підтверджується копією полісу № АМ/2827689 від 26 березня 2018 року (а.с. 27). 
Акт огляду транспортного засобу «Mersedes-Benz» С200СGI, д/н НОМЕР_1 . За участю ОСОБА_1 і спеціаліста з врегулювання ОСОБА_4 був складений 18 жовтня 2018 року (а.с. 28). 
22 березня 2019 року представник ОСОБА_1 адвокат Зарвій Р.Л. звернувся на адресу ТОВ «СБ «Сінерджи» із письмовою заявою про виплату страхового відшкодування, у відповідь на яку ТОВ «СБ «Сінерджи» повідомило про те, що по всім питанням, пов`язаним із виплатою страхового відшкодування позивач має звертатися до ТДВ «СК «Гардіан» (а.с. 29-30). 
Листом від 27 березня 2019 року відповідачем повідомлено адвокату Зарвія Р.Л. про те, що на час надання даної відповіді розмір страхового відшкодування не визначений (а.с. 35). 
Повідомленням про проведення огляду транспортного засобу від 22 квітня 2019 року ОСОБА_1 запросила уповноваженого представника ТДВ «СК «Гардіан» для участі в огляді транспортного засобу «Mersedes-Benz» С200СGI, д/н НОМЕР_1 , на 07 травня 2019 року (а.с. 36). 
Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 07 травня 2019 року, автомобіль марки «Mersedes-Benz» С200СGI, д/н НОМЕР_1 , був оглянутий судовим експертом ОСОБА_5 із здійсненням фотознімків пошкоджень автомобіля (а.с. 131-135). 
На підставі вказаного протоколу, 11 червня 2019 року судовим експертом Яремчук В.В. складено висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 32-D/55/6, яким розмір заподіяного власнику автомобіля «Mersedes-Benz» С200СGI, д/н НОМЕР_1 , збитку внаслідок ДТП визначений в розмірі 41955,88 грн., в т.ч. ПДВ 6320,01 грн. (а.с. 114-139). 
Страховим актом № АМ/2827689/1 від 14 червня 2019 року ТДВ «СК «Гардіан» прийшло до висновку про необхідність виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування в розмірі 37449,84 грн., з яких 35635,87 грн. – розмір матеріального збитку, 1813,97 грн. – розмір пені (а.с. 140, 141, 142). Страхове відшкодування в розмірі 37449,84 грн. перераховане на рахунок ОСОБА_1 через АТ КБ «Приватбанк» платіжним дорученням № 8957 від 14 червня 2019 року (а.с. 143). 
Стороною позивача до позовної заяви долучено копію висновку експерта № 76/19А з визначення матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ для Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, складеного 23 травня 2019 року, відповідно до якого розмір шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Mersedes-Benz» С200СGI, д/н НОМЕР_1 , становить 57376,81 грн. (а.с. 39-66). 
Стаття 1188 ЦК України передбачає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. 
Відповідно до положення ст.1192 ЦК України, суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 
Відповідно до п. 33.2 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. 
Відповідно до розпорядження від 17 листопада 2011 року № 698 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, максимальний розмір страхової виплати у даному випадку становить 50000 грн. 
За статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки – особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). 
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України – відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. 
Суду першої інстанції були надані сторонами експертні висновки, складені з дотриманням чинного законодавства України і з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля, в яких різниця у визначенні розміру належного до виплати власнику автомобіля «Mersedes-Benz» С200СGI, д/н НОМЕР_1 , збитку становить 15420,93 грн. 
У судових засіданнях приймав участь представник позивача, якому судом першої інстанції, повідомлялось про наявність іншого, відмінного від наданого позивачем, висновку експертного дослідження, на підставі якого відповідачем було сплачено позивачу страхове відшкодування; роз`яснювалось право на заяву клопотання про призначення судом експертного дослідження для встановлення істини у цій справі. Проте представник позивача не скористався своїм право і клопотання про призначення судом відповідної судової експертизи заявлено не було. 
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 
Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. 
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем не було доведено розмір заподіяної шкоди внаслідок пошкодження 17 жовтня 2018 року належного їй автомобіля у сумі 57376,81 грн., а відповідачем сплачено у повному обсязі з відрахуванням суми ПДВ страхове відшкодування в розмірі, визначеному судовим експертом.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону прийняв висновок експертного автотоварознавчого дослідження №32-D/55/6 від 11 червня 2019 року судового експерта ОСОБА_5 із визначення вартості матеріального збитку завданого власнику до розгляду, а не висновок доданий позивачем до позовної заяви №76/19А судового експерта Пилипенко А.С. і послався на нього в оскарженому рішенні, як на належний доказ, колегія суддів ставиться критично, оскільки, якщо апелянт не згоден із 
Висновком експертного дослідження №32-D/55/6 із визначення вартості матеріального збитку завданого власнику та знаючи про наявність двох висновків, то він мав право на заявлення клопотання про призначення судом експертного дослідження для встановлення істини у цій справі. Проте позивач не скористався своїм право і клопотання про призначення судом відповідної судової експертизи заявлено не було.
Твердження апелянта, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження №32-D/55/6 від 11 червня 2019 року не є складеним у відповідності до вимог законодавства, відтак не є допустимим та належним доказом, що підтверджує розмір заподіяної позивачу шкоди й містить заниження вартості, колегія суддів ставиться критично, оскільки всупереч ст. 81 ЦПК України - ОСОБА_1 не доведено факт заниження висновком №32-D/55/6 від 11 червня 2019 року розміру майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, вказаної у звіті про вартість матеріального збитку. 
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
       Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
       Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

М.Ю.Петешенкова