ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № П/320/1189/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 березня 2021 року                                                                                           м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді                                               - Єгорової Н.М.,
суддів                                                            - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи – ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИЛА :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України, за участю третьої особи – ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати протиправним рішення Міністерства оборони України у формі пункту 27 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 27 вересня 2019 року № 124;
- скасувати пункт 27 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27 вересня 2019 року № 124;
- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1  з питання виплати одноразової грошової допомоги у визначеному законом порядку та прийняти стосовно заяви позивача рішення, передбачене  Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервісті, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач має право на отримання спірної одноразової грошової допомоги.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції – змінити в мотивувальній частині, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у в/ч НОМЕР_1 з  квітня 1985 року по квітень 1987 року, у тому числі й у складі діючої армії у період бойових дій з 04 листопада 1985 року по 18 травня 1987 року.
Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії КИО-1 № 0401861 позивачу з 20 грудня 2013 року встановлена ІІІ група інвалідності. Причина інвалідності – поранення, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.
Зі змісту витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол від 09 вересня 2013 року № 2161) вбачається, що множинні вогнепальні осколкові поранення голови, обличчя, правої руки (контузія головного мозку 1986 року) старшого сержанта у відставці ОСОБА_1 , 1967 року народження, наслідком яких стали шкіряні рубці у зазначених анатомічних областях, що підтверджується військово-медичними та військово-обліковими документами, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.
Управлінням соціального захисту населення Києво-Святошинської РДА позивачу видано посвідчення інваліда ІІІ групи від 21 січня 2014 року серії НОМЕР_2 , відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.
Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою від 29 вересня 2018 року вх. № 2160 у якій просив підготувати висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги та передати його до Міністерства оборони України разом із завою та доданими документами.
До вказаної заяви позивачем було додано: 1) копію довідки медико-соціальної комісії про встановлення ІІІ групи інвалідності МСЕК від 20 грудня 2013 серії КИО-1 № 0401861; 2) копію витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 09 вересня 2013 року № 2161; 3) копію висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи; 4) копію довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 5) копію довідки про відкриття рахунку; 6) копію посвідчення інваліда ІІІ групи від 21 січня 2014 року серії НОМЕР_2 ; 7) копію посвідчення учасника бойових дій; 8) копію паспорта; 9) копію довідки про присвоєння ідентифікаційного коду.
Отримавши вказану заяву, Київський обласний військовий комісаріат листом від 17 квітня 2018 року № 2/5/636 повідомив позивача про те, що у його зверненні відсутня заява, згідно якої Постанови про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги він звертається, що не дає підстави скласти висновок та надіслати його за належністю разом з документами до Міністерства оборони України.
Вважаючи такі дії ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправними, позивач звернувся до суду з позовом, за результатом розгляду якого рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 810/2707/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року, позов було задоволено:
-          визнано неправомірними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , пов`язані з відмовою у складанні висновку щодо ОСОБА_1 та відправки його на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби;
-          зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 скласти висновок щодо                    ОСОБА_1 та відправити його на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.
Обставини, встановлені судовими рішеннями у справі № 810/2707/18 відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України визнаються судом преюдиціальними та такими, що не потребуються повторного доказування.
Після надходження документів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, на засіданні 27 вересня 2019 року було прийнято рішення, яке оформлено пунктом 27 протоколу № 124, про відмову у призначенні позивачеві одноразової грошової допомоги.
Підставою для відмови є наступні обставини: проходження позивачем військової служби в прикордонних військах КДБ СРСР, внаслідок чого виплата допомоги має здійснюватися Державною прикордонною службою України; встановлення інвалідності понад тримісячний термін після звільнення зі служби; неподання документа, що свідчить про причини та обставини поранення.
Вважаючи протиправною відмову в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав документ, який свідчить про причини та обставини поранення, а рішення Центральної військово-лікарської комісії Міноборони та відповідний висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи не є належними документами, що вказують на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача, оскільки містять лише інформацію про характер і давність тілесних ушкоджень.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, але з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В межах розгляду вказаної справи згідно з вимогами ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують або спростовують правомірність підстав для відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, які зазначено в пункті 27 протоколу № 124 від 27 вересня 2019 року засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.
Як раніше зазначалось, підставами для відмови в призначені одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 в оскаржуваному рішенні відповідача вказано: проходження позивачем військової служби в прикордонних військах КДБ СРСР, внаслідок чого виплата допомоги має здійснюватися Державною прикордонною службою України; встановлення інвалідності понад тримісячний термін після звільнення зі служби; неподання документа, що свідчить про причини та обставини поранення.
Вирішуючи питання щодо того, якому із суб`єктів владних повноважень належить здійснювати розгляд поданих позивачем документів про призначення одноразової грошової допомоги, колегія суддів виходить з наступного.
Законом СРСР «Про загальний військовий обов`язок» від 12 жовтня 1967 року № 42 у редакції, що діяв на момент проходження позивачем військової служби, визначено, що Прикордонні війська КДБ СРСР були складовою частиною Збройних Сил СРСР.
Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про військові формування» від 24 серпня 1991 року № 1431-ХІІ підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.
Статтею 4 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року № 1543-ХІІ встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону» від 02 січня 1992 року № 3 установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.
Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.
Оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в органах Міністерства оборони України, колегія суддів вважає, що обов`язком Міністерства оборони в даних правовідносинах є вирішення питання про можливість призначення і виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі встановленому ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
З огляду на зазначені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності.  
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 11 березня 2021 року у справі № 760/21476/16-а, від 26 вересня 2018 року у справі № 760/9113/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 820/3353/16, від 02 листопада 2018 року у справі № 825/1558/18.
Стосовно ж інших підстав для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги – 29 вересня 2018 року) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до п. 9 ст. 163 Закону №2011-ХІІ (в редакції, що діяла у вересні 2018 року) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 162 та п. 9 ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – Порядок №975).
При цьому, п. 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до п. 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги – 29 вересня 2018 року, було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу ІІІ інвалідності – 20 грудня 2013 року, а саме Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» №328 від 3 листопада 2006 року, яка діяла з 1 січня 2007 року до 1 січня 2014 року, (надалі також - Закон №2011-ХІІ), Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (надалі також - Порядок №499).
Так, ч.ч. 2, 6 ст. 16 Закону № 2011-XII, в редакції чинній з 01 січня 2007 року до 01 січня 2014 року, було передбачено:
2) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України;
6) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»  від 25 березня 1992 року № 2232-XII (в редакції до 1 січня 2014 року) існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі – вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.
В контексті спірних правовідносин саме ч. 6 ст. 16 Закону № 2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:
- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;
- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;
- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.
Аналогічне правило закріплено Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.
Так, відповідно до пп. 4 п. 2 вказаного Порядку, військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
Частиною 6 ст. 16 Закону № 2011-XII (в редакції чинній з 01 січня 2007 року до 01 січня 2014 року) для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст. 16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
Враховуючи, що ОСОБА_1 вперше встановлена інвалідність більше ніж через 26 років після звільнення зі строкової військової служби, право на отримання одноразової грошової допомоги за ст. 16 Закону № 2011-ХІІ у позивача відсутнє.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі № 678/370/17 та від 11 березня 2021 року у справі № 760/21476/16-а.
З огляду на зазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу спірної допомоги є правомірним.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта з приводу того, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 810/2707/18 було встановлено право позивача на отримання спірної одноразової грошової допомоги, оскільки обставини щодо наявності або відсутності права позивача на спірну допомогу не були предметом доказування у справі № 810/2707/18, відповідно їм не надавалась правова оцінка.
Зі змісту рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 810/2707/18 вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача в 15-денний строк подати на розгляд Міністерству оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та заяву з документами позивача подану 29 вересня 2018 року для призначення одноразової грошової допомоги згідно п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року.  
У справі № 810/2707/18 Київський окружний адміністративний суд зазначив, що Київський обласний військовий комісаріат листом від 17 квітня 2018 року № 2/5/363 фактично відмовив позивачу у  направленні поданих ним документів за належністю до Департаменту фінансів Міністерства оборони України на Комісію з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги. З урахуванням цього, суд дійшов висновку про вчинення Київським обласним військовим комісаріатом протиправної бездіяльності, що полягає у не поданні на розгляд Міністерству оборони України висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .  Саме ці обставини стали підставою для задоволення позову та зобов`язання відповідача подати на розгляд Міністерству оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової позивачу та заяву позивача з доданими документами, подану 29 березня 2018 року, для призначення одноразової грошової допомоги згідно п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №  975.
Відповідно, лише вказані обставини визнаються колегією суддів преюдиціальними.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що адміністративний позов, який становить предмет судового розгляду у справі № П/320/1189/20, не підлягає задоволенню з урахуванням того, що ОСОБА_1 , який перебував на строковій військовій службі, встановлено інвалідність понад тримісячний термін після звільнення зі служби (ч. 6 ст. 16 Закону №2011-ХІІ ), а не з тих підстав, які вказано у мотивувальній частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року.
Враховуючи, що суд першої інстанції правильно вирішив справу, проте помилково застосував до спірних правовідносин ч. 2 ст. 16  Закону №2011-ХІІ, а не ч. 6 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ (станом на момент виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги) та яка стосувалась можливості призначення такої допомоги саме для військовослужбовців строкової військової служби, яким є позивач, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року, виключивши із мотивувальної частини висновки суду про те, що посилання відповідача на часові обмеження є неправомірними.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що у випадку відмови у виплаті одноразової грошової допомоги з тих підстав, що заявнику  встановлено інвалідність понад тримісячний термін після звільнення зі служби, обставини щодо не подання такою особою документів, які свідчать про причини та обставини поранення, не є предметом доказування, оскільки навіть за наявності таких документів у випадку коли особі встановлено інвалідність понад тримісячний термін після звільнення зі служби право на призначення одноразової грошової допомоги не виникає.
У зв`язку з чим колегія суддів також вважає, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року підлягає зміні також шляхом виключення з його мотивувальної частини висновків суду, що стосуються надання правової оцінки документам позивача про причини та обставини поранення.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 317, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року змінити в мотивувальній частині. 
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                         Н.М. Єгорова 

Судді                                                                                               Є.О. Сорочко

                                                                                                     І.В. Федотов