ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/550/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №701/612/20 Категорія: 305010300 	Костенко А. І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23 березня 2021 року                                                        м. Черкаси:
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді	Гончар Н.І., Сіренко Ю.В.	
секретар	Попова М.В.	

учасники справи:
позивач (скаржник) - ОСОБА_1 ,
відповідачі – Державна казначейська служба України, Черкаська обласна прокуратура, Міністерство внутрішніх справ України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника позивача адвоката Розборського В.В. та Державної казначейської служби України на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 08.02.2021 (повний текст складено 08.02.2021, суддя в суді першої інстанції Костенко А.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури та Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду,

в с т а н о в и в :

у липні 2020 року ОСОБА_1 , діючи через адвоката Розборського В.В., звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету на свою користь 203643,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, мотивуючи про те, що позивач мала процесуальний статус обвинуваченого у кримінальному провадженні №12015250210000083 від 05.03.2015, однак 29.03.2018 ухвалою апеляційного суду Черкаської області кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. 22.08.2019 Верховний Суд зазначену ухвалу апеляційного суду лишив в законній силі. Позивач у справі вказує, що здійснення щодо неї кримінального провадження погіршило стан її здоров`я, в наслідок чого вона була змушена лікуватись, а також їй було завдано моральної шкоди, відшкодування якої є предметом позовних вимог у цій праві.

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 08.02.2021 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду незаконними діями органу досудового слідства, прокуратури та суду при досудовому розслідуванні та судовому розгляді кримінального провадження за обвинуваченням за ч. 4 ст. 358 КК України у розмірі 108000 грн.
Суд вказав, що стосовно позивача апеляційним судом закрито кримінальне провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, перебуванням під слідством та судом їй завдано моральних страждань, які мають бути компенсовані за рахунок стягнення коштів, розмір яких визначається згідно вимог ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» за період з 21.09.2016 (дата пред`явлення підозри) по 29.03.2018 (дата набрання законної сили ухвали суду апеляційної інстанції).

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав 23.02.2021 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новою постановою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Скаржник зазначає, що суд помилково не врахував факт перебування позивача під слідством та судом з 05.03.2015 (внесення відомостей до ЄРДР) до 22.08.2019 (розгляд справи ВС), що має братися до уваги згідно правового висновку ВП ВС від 31.10.2018 у справі №383/596/15. Також зазначає, що суд першої інстанції не за вдоволив їй вимоги щодо спричинення моральної шкоди, яка полягає значному погіршенні її здоров`я в зв`язку з незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду. 
Також апеляційну скаргу на це рішення суду через відділення поштового зв`язку 04.03.2021 подано Державною казначейською службою України в якій, посилаючись на помилковість висновків суду щодо стягнення коштів з казначейства, просить змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції, виклавши її в такій редакції: стягнути з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України на користь позивача моральну шкоду… Зазначає, що боржником у справі є держава Україна, а казначейство – це лише державний орган, який здійснює відповідне списання коштів з бюджету та не є учасником правовідносин з приводу завдання позивачу незаконним перебуванням під слідством та судом моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу подану Державною казначейською службою України позивач просила апе6ляційну скаргу відхилити, а рішення суду в цій частині вимог, які апелянт просить змінити, залишити без змін.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що під час досудового розслідування кримінального провадження № 12015250210000083 від 05.03.2015 щодо позивача слідчим відділенням Маньківського відділення Уманського відділу головного управління національної поліції в Черкаській області за процесуальним керівництвом прокурорів Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури було проведено ряд слідчих дій. 
Так 21.09.2016 позивача повідомили про підозру та звинуватили в тому, що вона у серпні 2008 року, отримавши від представників ТОВ «Кищенці» (с. Кищенці Маньківського району Черкаської області) проект додаткової угоди до договору оренди землі, що зареєстрований за №156 від 17.12.2004, укладеного між чоловіком позивача ОСОБА_2 та ТОВ «Кищенці», який є офіційним документом, в період часу до 09.09.2008, підробила підпис орендодавця в цьому договорі та передала підроблений офіційний документ представникам ТОВ «Кищенці», маючи намір отримати орендну плату в розмірі 5 % від проіндексованої грошової земельної ділянки, що на 3,5% більше ніж вказано в п. 9 договору оренди землі, за №156 від 17.12.2004, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Кищенці». На підставі вказаної додаткової угоди ТОВ «Кищенці» було здійснено відповідні виплати ОСОБА_2 за користування земельною ділянкою на загальну суму 14380,03 грн. 
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12015250210000083 за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, складено 07.11.2016 т.в.о. слідчого СВ Маньківського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області Браславським В.А., який затвердив прокурор Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури Безручко Р.П. 
08.11.2016 в.о. прокурора Маньківського відділу Уманської місцевої прокуратури Я. Шаповаловою до Маньківського районного суду Черкаської області направлено обвинувальний акт по кримінальному провадженню №12015250210000083 за обвинуваченням позивача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України для розгляду по суті. 
Вироком Маньківського районного суду Черкаської області від 27.04.2017 позивача визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 680 грн. 
29.03.2018 ухвалою апеляційного суду Черкаської області вирок Маньківського районного суду Черкаської області від 27.04.2017 щодо позивача скасовано, а кримінальне провадження - закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. 
22.08.2019 Верховний Суд виніс постанову, якою ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29.03.2018 щодо позивача залишив без змін (а.с. 33-37, 47-58, 65-70).
Знаходячись під слідством та судом позивач не могла налагодити своє особисте життя, через постійні непорозуміння в сім`ї, періодичні виклики як до слідчого так і в судові засідання. Через це в позивача погіршився емоційний стан та стан здоров`я, в зв`язку з чим вона перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні Маньківської ЦРЛ з 19.01.2018 27.01.2018 з діагнозом: «Гіпертонічна хвороба 2 ст. Гіпертензивне серце. Гіпертензивний криз 2 порядку. Астеноневротичний синдром». Також з погіршенням здоров`я позивач перебувала на амбулаторному прийомі в Національному військово-медичному клінічному центрі «ГВКГ» 27.02.2018. 
Позивач в цій справі доводить про те, що під час перебування під слідством та судом в якості обвинуваченого у кримінальному провадженні вона зазнала моральної шкоди, відшкодування якої є предметом розгляду в цій справі.
Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання.
Приписами с.56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.
Питання про відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю у кримінальному процесі, врегульовано ст.130 КПК України, якою передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.
Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Нормами, які регламентують відшкодування, зокрема, моральної шкоди є положення ст.1167 та ст.1176 ЦК України.
Так статтею 1167 ЦК України (загальна правова норма, що регламентує відшкодування моральної шкоди) передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт (що також передбачено ч.1 ст.1176 ЦК України); 3) в інших випадках, встановлених законом.
Крім того, спеціальною правовою нормою ч.ч.2, 6, 7 ст.1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. 
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Так існує спеціальний ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зі змісту ст.1 якого слідує, що його дія поширюється на осіб, які незаконно зазнали обмеження будь-якого їх права внаслідок застосування щодо них органами досудового розслідування, прокуратури чи суду заходів впливу за положеннями КПК та КК України. 
Згідно п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Відповідно до п.5 ст.3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках.
Частинами п`ятою та шостою статті 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно ч.ч.2, 3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи (статті 1173-1174 ЦК України).
В пункті 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до п.10.1 цієї ж постанови Пленуму ВСУ при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у справі, якщо це передбачено відповідним законом, наприклад, ст.9 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність». Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.
Внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону – ст.1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», правовий висновок про що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц.
Аналізуючи у взаємозв`язку встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, вищенаведені норми законодавства, які регламентують відповідні правовідносини, та правовий висновок ВП ВС, апеляційний суд приходить до такого.
Так як позивач у цій справі перебувала у статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні, по результатам розгляду якого його було виправдано судом, в силу вищенаведених положень п.1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вона має право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначається, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч.ч.2, 3 ст.13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
При цьому слід врахувати, що про підозру позивачу повідомили 21.09.2016 (а.с.12), а відомості в ЄРДР про кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалась позивач, було внесено 06.03.2015 за фактом вчинення без вказівки на особу, якій таке правопорушення інкримінується (а.с.8), отже процесуальний статус підозрюваного (обвинуваченого) з відповідним обмеженням прав у позивача виник з 21.09.2016, тобто з часу вручення їй повідомлення про підозру.
29.03.2018 ухвалою апеляційного суду Черкаської області кримінальне провадження щодо позивача закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. 
В силу положень ч.4 ст.532 КПК України судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.
Отже з 29.03.2018, тобто часу набрання законної сили ухвалою апеляційного суду про закриття кримінального провадження стосовно позивача, остання втратила статус обвинуваченого та були відновлені її права, які зазнали обмежень під час досудового розслідування та судового розгляду у відповідному кримінальному провадженні.
В силу викладеного, апеляційний суд погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції в цій справі про необхідність стягнення з державного бюджету на користь позивача, кримінальне провадження щодо якої було закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, моральної шкоди, розмір якої визначається з урахуванням вимог відповідного законодавства.
При цьому апеляційний суд враховує, що суд першої інстанції при здійсненні розрахунків помилково не врахував до строку, протягом якого позивач у справі перебувала під слідством та судом, 8 днів з 21.09.2016 по 29.03.2018, а стягнув лише за період 1 рік 6 місяців, тому у відшкодування моральної шкоди за що на користь позивача має бути стягнуто ще 1600,00 грн., тому рішення суду першої інстанції має бути змінено в цій частині вимог.
Оцінюючи апеляційні доводи представника позивача в цій справі, апеляційний суд враховує таке.
Згідно правового висновку ВП ВС від 31.10.2018 у справі №383/596/15, на який вказує скаржник, особі було компенсовано моральну шкоду за час перебування під слідством з моменту порушення кримінальної справи відносно конкретної особи (за КПК 1960 року), однак у даному випадку кримінальне провадження було розпочато 06.03.2015 за фактом вчинення кримінального правопорушення без оголошення підозри будь-якій особі та обмеження прав позивача, що фактично мало місце саме з 21.09.2016, коли їй було вручено повідомлення про підозру, отже вести мову про те, що в період до 21.09.2016 позивач мала той чи інший процесуальний статус у кримінальному провадженні, відповідно, щодо неї вчинялися неправомірні дії, підстав немає. Таким чином вказаний висновок ВП ВС зроблено за інших фактичних обставин та, відповідно, він не може бути застосований до цієї справи.
Оскільки з часу набрання законної сили ухвалою апеляційного суду про закриття кримінального провадження щодо позивача (тобто з моменту її проголошення 29.03.2018 - ч.4 ст.532 КПК України) вона втратила статус обвинуваченої та припинилися будь-які обмеження її прав, перегляд касаційним судом вказаного рішення апеляційного суду, що, як зазначалося, перебувало в законній силі, не може свідчити про те, що позивач зазнала тих чи інших обмежень, які є підставами для відшкодування їй моральної шкоди за положеннями ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та, що цей період зараховується до часу перебування особи під слідством та судом.
Одночасно апеляційний суд погоджується з апеляційними доводами Державної казначейської служби України про необхідність зміни резолютивної частини рішення в цій справі щодо визначення порядку стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди позивачу з урахуванням такого.
Ухвалюючи рішення, районний суд у резолютивній частині свого рішення зазначив про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь позивача коштів у відшкодування моральної шкоди.
Однак висновок суду про стягнення коштів з ДКСУ є некоректним, оскільки шкода, завдана органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовується державою стягненням коштів з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через ДКСУ.
Так у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц.
Сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу, залучення або ж незалучення ДКСУ чи її територіального органу до участі у справі не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є саме держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.
Саме такий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц.
Далі, Статтею 43 Бюджетного кодексу України установлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.
Статтею 25 БК України установлено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Покладаючи відшкодування завданої позивачу в цій справі моральної шкоди на державу, суд зобов`язує ДКСУ як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі, тому доводи касаційної скарги у цій частині безпідставні.
Отже висновок судів у частині стягнення коштів саме з ДКСУ підлягає зміні.
Інших доводів, які б свідчили про неправильне вирішення справи судом першої інстанції, подані апеляційні скарги не містять.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Отже рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 08.02.2021 у даній справі слід змінити в частині визначення суми коштів, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача та в частині порядку їх стягнення у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та другий абзац резолютивної частини рішення суду викласти у в іншій редакції та вказати, що на користь позивача слід стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України у відшкодування моральної шкоди 109600,00 грн., частково задовольнивши апеляційну скаргу представника позивача та задовольнивши апеляційну скаргу Державної казначейської служби України.
На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід віднести на рахунок державного бюджету, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору в даній категорії справ згідно п.13 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір», а вимоги апеляційної скарги казначейства задоволено, оскільки вони є обґрунтованими.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу представника позивача - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - задовольнити.
Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 08.02.2021 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Черкаської обласної прокуратури та Міністерства внутрішніх справ України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду – змінити, виклавши другий абзац його резолютивної частини в такій редакції:
Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , завдану моральну шкоду незаконними діями органу досудового слідства, прокуратури та суду при досудовому розслідуванні та судовому розгляді кримінального провадження за обвинуваченням за ч. 4 ст. 358 КК України в розмірі 109600,00 грн.
У решті рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 08.02.2021 у даній справі – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді віднести на рахунок державного бюджету.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 24.03.2021. 

Суддя-доповідач                 

Судді