ПОСТАНОВА 
Іменем України

03 лютого 2021 року                                                 м. Кропивницький
справа № 398/4113/17
провадження № 22-ц/4809/192/21 
       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.
        секретар Гончар В.В. 
учасники справи:
представник  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м, Кропивницький апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.09.2020, суддя Коліуш Г.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання удаваними правочинів визнання правочинів недійсними в частині покупця, визнання покупцем та визнання права власності,

 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частини житлового будинку і земельної ділянки призначеної для будівництва і обслуговування, в частині покупця.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.03.2017 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , з однієї сторони і ОСОБА_1 , з другої сторони були укладені договори купівлі-продажу 14/25 частин житлового будинку з відповідною часткою прилеглих господарсько-побутових будівель, які розташовані в АДРЕСА_1 і земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування зазначеної частини будинку розміром 0,0606 га, кадастровий номер 3510300000:09:361:0007, які були посвідчені державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 і відповідно зареєстровані в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №2-191 і №2-193 і зареєстровані в реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційними номерами об`єктів нерухомого майна 1182173435103 і 1182191835103, відповідно. 
Позивач вважає зазначені договори купівлі-продажу удаваними в частині покупця з наступних підстав. 
Позивач зазначив, що осіню 2017 року в нього у зв`язку з погіршенням відносин з дружиною виникла гостра необхідність в придбанні особистого житла.. 
В грудні 2016 року він знайшов житло, яке продавалось, а саме 14/25 частин житлового будинку з відповідною часткою прилеглих господарсько-побутових будівель, які розташовані в АДРЕСА_1 . 
Після особистої зустрівся з продавцями, було досягнуто домовленості про умови продажу та ціну нерухомості. 
Позивач попередив продавців, що йому потрібен час, щоб зібрати необхідну суму грошей для придбання житла і земельної ділянки, а продавці попередили його, що їм також потрібен час для остаточного впорядкування правовстановлюючих і технічних документів на це майно. Вони усно домовились, що до кінця січня 2017 року підготують документи необхідні для оформлення договору купівлі-продажу. 
За попередньою усною домовленістю, 27.02.2017 року на підставі попереднього договору купівлі-продажу, позивач придбав у ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , від імені якого по довіреності діяла ОСОБА_5 , у власність 14/25 частин житлового будинку з відповідною часткою прилеглих господарсько-побутових будівель, які розташовані в АДРЕСА_1 і земельну ділянку призначену для будівництва і обслуговування зазначеної частини будинку розміром 0,0606 га, кадастровий номер 3510300000:09:361:0007. 
Даний договір був укладений між ними в простій письмовій формі і не посвідчений нотаріально з тієї причини, що у продавців не було достатньо документів для оформлення нотаріального договору, але вони домовились, що в найближчий час, до 25.03.2017 року, відповідачі їх отримують і вони посвідчать договір нотаріально. 
Позивач зазначив, що передав продавцям свої особисті кошти в сумі 220 000 грн.
Оскільки гроші за зазначене нерухоме майно він сплатив продавцям раніше, то продавці в той же день передали йому за актом прийому-передачі зазначене житло і земельну ділянку. 
Вважає, що укладена угода відповідає вимогам ст.ст. 334, 655, 656 ЦК України, сторони дійшли згоди з усіх суттєвих питань угоди,позивач сплатив продавцям обумовлену договором купівлі-продажу суму грошей в розмірі 220 000грн., а продавці передали йому 14/25 частин житлового будинку з відповідною часткою прилеглих господарсько-побутових будівель і земельну ділянку призначену для будівництва і обслуговування зазначеної частини будинку розміром 0,0606 га, кадастровий номер 3510300000:09:361:0007. 
Тому вважає, що договір купівлі-продажу зазначеного майна між ним і відповідачами був укладений, всі істотні умови між ними були виконані і він фактично набув права власності на нього. 
21.03.2017 року йому зателефонував нотаріус і повідомив, щоб він з продавцями повинен з`явитися для отримання рахунків для оплати послуг нотаріуса і посвідчення договорів купівлі-продажу зазначеного майна.
Однак, оскільки на момент оформлення договорів він перебував в шлюбі, то потрібна була письмова згода його дружини на придбання ним нерухомого майна. 
На той час вони з дружиною фактично припинили шлюбні відносини і їх стосунки мали негативний характер, він попросив свою знайому ОСОБА_1 формально оформити на її ім`я 14/25 частин житлового будинку та земельну ділянку, при цьому вони домовились, що при першій нагоді переоформлять це майно на нього. Вона на це погодилась і договори купівлі-продажу були оформлені на її ім`я. 
З дня укладення попереднього договору купівлі-продажу і складання акту прийняття-передачі 14/25 частин житлового будинку та земельної ділянки, укладених між ним і продавцями і по теперішній день він робить поточний і капітальний ремонт з істотними переобладнаннями і поліпшенням придбаного житла і прилеглої земельної ділянки, оплачує комунальні послуги. 
Відповідач ОСОБА_1 зі свого боку ніколи не ставилась до зазначеного майна, як до свого помешкання, ніколи не несла ніяких витрат по його ремонту і утриманню. 
Останнім часом між ним та ОСОБА_1 виникли напружені відносини і вона цинічно вимагає, щоб він звільнив зазначене житло для подальшого його продажу. 
Позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_1 грошей за зазначене майно не сплачувала, а виступала лише удаваним покупцем, для прикриття дійсного договору купівлі-продажу між ним та продавцями. Обидві сторони зазначених договорів купівлі-продажу діяли свідомо і їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховання іншої волі учасників угоди. 
Позивач вважає, що дійсним покупцем зазначеного майна є він, тому що воно придбано за його кошти, він користується цим майном, несе всі витрати по його утриманню і договори купівлі-продажу на момент їх укладення і посвідчення у нотаріуса укладались для нього, а відповідач ОСОБА_1 фактично жодним чином не приймала участі в дійсному укладенні договору, а саме: майно не приймала і грошей за нього продавцям не сплачувала, а лише формально підписала договори, для приховання договорів купівлі-продажу між ним і продавцями.
Просив суд визнати договір купівлі-продажу 14/25 частин житлового будинку з відповідною частиною прилеглих господарського-побутових будівель, які розташовані в АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 Глазковим Ю.В. і зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №2-191, зареєстрований в реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єктів нерухомого майна 1182173435103, удаваним правочином, визнати його недійсним в частині особи покупця і визнати позивача дійсним покупцем цього майна; визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування 14/25 частин житлового будинку з відповідною часткою прилеглих господарсько-побутових будівель, розміром 0,0606 га, кадастровий номер 35103000000:09:361:0007, яка розташована в АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 Глазковим Ю.В. і зареєстрований в реєстрі вчинення нотаріальних дій за №2-193, зареєстрований в реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єктів нерухомого майна 1182191835103, удаваним правочином, визнати його недійсним в частині особи покупця і визнати позивача дійсним покупцем цього майна.
В ході розгляду справи позивач подав суду заяву про часткову зміну предмету позову і збільшення позовних вимог. 
Просив суд  визнати удаваним правочином договір купівлі-продажу 14/25 частин житлового будинку з відповідною частиною належних до нього господарського-побутових будівель, які розташовані в АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 , ОСОБА_6 (продавцями) з однієї сторони і ОСОБА_1 (покупцем) з другої сторони, посвідчений державним нотаріусом Олександрійської міської державної нотаріальної контори №1 Глазковим Ю.В. від 21.03.2017 року, визнати його недійсним в частині особи покупця і визнати ОСОБА_3 дійсним покупцем по зазначеному договору купівлі-продажу 14/25 частин житлового будинку з відповідною частиною належних до нього господарсько-побутових будівель та визнати за ним право власності на зазначене майно. Визнати удаваним правочином договір купівлі-продажу земельної ділянки призначеної для будівництва та обслуговування 14/25 частин житлового будинку з відповідною часткою належних до нього господарсько-побутових будівель, розміром 0,0606 га, кадастровий номер 35103000000:09:361:0007, яка розташована в АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 , ОСОБА_6 (продавцями) з однієї сторони і ОСОБА_1 (покупцем) з другої сторони, посвідчений державним нотаріусом Олександрійської міської держаної нотаріальної контори №1 Глазковим Ю.В. від 21.03.2017 року, визнати його недійсним в частині особи покупця і визнати ОСОБА_3 дійсним покупцем по зазначеному договору купівлі-продажу земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування 14/25 частин житлового будинку з відповідною часткою належних до нього господарського-побутових будівель, розміром 0,0606 га, з кадастровим номером 35103000000:09:361:0007, яка розташована в АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на зазначену земельну ділянку.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.12.2019 залучено до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_6 – ОСОБА_5 .
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.09.2020 позов задоволено частково.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначається, що позивачем не надані достовірні та допустимі докази для підтвердження придбання відповідачем частини будинку та земельної ділянки за його власні кошті. Відсутні також докази на підтвердження домовленості між позивачем та нею, відносно придбання спірної нерухомості для позивача.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03.11.2020 відкрито апеляційне провадження.
До суду надано відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 , в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги. Зазначається, що ним достовірно доведено суду джерело наявності у нього повної суми коштів на момент розрахунку за придбане нерухоме майно, яка відповідає вартості цього майна. Відповідач не довів жодного достовірного джерела наявності в неї певної суми коштів в розмірі 96 000 грн. для придбання спірного домоволодіння.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03.12.2020 справу призначено до розгляду на 21.01.2021 11 год.30 хв.
21.01.2021 розгляд справи відкладено на 04.02.2021 у зв`язку із поданим клопотанням позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку з його хворобою.
02.02.2021 на електронну адресу суду від ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою адвоката Журавльова В.Ю.
Згідно ч.1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. 
Доводи викладені в клопотанні суд не визнав поважними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження повноваження  ОСОБА_7 представляти інтереси ОСОБА_3 в Кропивницькому апеляційному суді. 
Довіреність, яка знаходиться в матеріалах справи і якою позивач уповноважував представляти його інтереси в суді втратила свою чинність 28.11.2020 року. (а.с. 30)
Повторне відкладення розгляду справи у зв`язку із клопотанням позивача призведе до порушення строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає   задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що  відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 27 лютого 2017 року, укладеного в простій письмові формі, ОСОБА_5 , яка за довіреністю діяла від імені та в інтересах ОСОБА_6 , та ОСОБА_4 , з одного боку передали у власність, а ОСОБА_3 прийняв 14/25 частин житлового будинку з відповідною часткою прилеглих господарсько-побутових будівель, які розташовані в АДРЕСА_1 і земельну ділянку призначену для будівництва і обслуговування зазначеної частини будинку розміром 0,0606 га, кадастровий номер 3510300000:09:361:0007.
Продаж 14/25 частин житлового будинку з відповідною часткою прилеглих господарсько-побутових будівель, які розташовані в АДРЕСА_1 і земельну ділянку призначену для будівництва і обслуговування зазначеної частини будинку розміром 0,0606 га, за домовленістю сторін вчинюється за 220000 (двісті двадцять тисяч) гривень, які отримані продавцем від покупця до підписання цього договору.
Відповідно до акту приймання-передачі частини житлового будинку та земельної ділянки від 27.02.2017 року, ОСОБА_5 , яка за довіреністю діє від імені та в інтересах ОСОБА_6 , та ОСОБА_4 передали, а ОСОБА_3 прийняв продані за договором купівлі-продажу від 27.02.2017 року, 14/25 частин житлового будинку з відповідною часткою прилеглих господарсько-побутових будівель, які розташовані в АДРЕСА_1 і земельну ділянку призначену для будівництва і обслуговування зазначеної частини будинку розміром 0,0606 га, кадастровий номер 3510300000:09:361:0007.
Згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу частки житлового будинку від 21.03.2017 року ОСОБА_6 , від імені якого по довіреності діяла  ОСОБА_5 , та ОСОБА_4  передали 14/25 частин житлового будинку з відповідною часткою прилеглих господарсько-побутових будівель, які розташовані в АДРЕСА_1 , у власність  ОСОБА_1 , а ОСОБА_1  прийняла майно і сплатила за нього 48000 (сорок вісім тисяч) гривень. Право власності ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.03.2017 року за №19554950.
Згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.03.2017 року, ОСОБА_6 , від імені якого по довіреності діє ОСОБА_5 , ОСОБА_4 передали земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0606 гектарів, кадастровий номер 3510300000:09:361:0007, що знаходиться в АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 прийняла земельну ділянку і сплатила за неї 48000 (сорок вісім тисяч) гривень. 
Право власності ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.03.2017 року за №195555331.
Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до договору займу від 20.01.2017 року ПП «Грант Житло1» в особі директора Глазкова Геннадія Михайловича передало ОСОБА_3 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень на строк до 20 січня 2020 року, який останній зобов`язався погашати щомісячно, шляхом відрахування з заробітної плати. Відповідно до видаткового касового ордеру від 20.01.2017 року, ОСОБА_3 було видано 20.01.2017 року безвідсотковий заїм в сумі 50000грн..
Згідно заяви на видачу готівки №5795943 від 23.01.2017 року, ПАТ «Сбербанк» 23.01.2017р. видав ОСОБА_3 32176,90 грн. з поточного рахунку згідно заяви від 23.01.2017 року.
Відповідно до виписки по особовим рахункам з 01.12.2016р. по 11.07.2017р. на рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_3 , відкритому у ПАТ «Сбербанк» знаходились грошові кошти в російських рублях.
Відповідно до довідки про доходи, виданої ПП «Грант Житло 1» №1 від 09.01.2018 року, дохід ОСОБА_3 на посаді директора ПП «Грант Житло 1», за період з липня 2017 року по грудень 2017 року складає 45202,00грн..
Згідно довідок про доходи, виданих ПП «Грант Житло 1», дохід ОСОБА_3 на посаді директора ПП «Грант Житло 1», за період з січня 2017 року по грудень 2017 року складає 74004,00 грн. та за період з січня 2018 року по червень 2018 року складає 58699,06 грн.
Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення №121 від 11.01.2018 року, загальна сума доходу ОСОБА_3 по компенсаційним виплатам на харчування потерпілим внаслідок ЧС 1 категорії за період з 01.07.2017р. по 31.12.2017р. складає 2408,40грн..
Згідно з довідкою Управління праці та соціального захисту населення №1243-Г від 12.01.2018 року, ОСОБА_3 виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня у квітні 2017 року в сумі 2700 грн..
Згідно з довідкою АТ «Ощадбанк», ОСОБА_3 має діючий кредит в АТ «Ощадбанк» згідно кредитного договору №16_155 від 29 грудня 2016 року на загальну суму 50000,00грн.. Оплата по даному договору проводиться згідно графіка платежів. 
Відповідно до договорів на виконання робіт від 26.01.2017р., 27.01.2017р., 15.06.2017р., 15.07.2017р., 06.08.2017р. та актів прийому-передачі виконаних робіт, на замовлення ОСОБА_3 в період з січня 2017 року по 16.08.2017 року проводились будівельні та оздоблювальні роботи в будинку АДРЕСА_1 , які були оплачені замовником. Також позивачем суду надано товарні чеки на купівлю сантехніки та будівельних матеріалів.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що   позивач довів належними та допустимими доказами, зокрема, доказами наявності грошових коштів на придбання спірного майна, показаннями свідків та продавців майна щодо дійсного покупця нерухомого майна, той факт, що оспорюванні правочини купівлі-продажу нерухомого майна є удаваними в частині покупця і спірні 14/25 часток будинку та земельна ділянка придбані саме за кошти позивача, обов`язки покупця за договором купівлі-продажу виконав позивач, і він же скористався правами покупця, саме він домовлявся про істотні умови договору купівлі-продажу квартири, а відповідач  ОСОБА_1  вдає з себе покупця, будучи лише формально зазначеною таким в договорі, суд визнає оспорювані договори в частині покупця недійсними та визнає покупцем за договором позивача у справі. 
Щодо визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, суд вважав, що такі вимоги є передчасними, оскільки визнання позивача дійсним покупцем об`єктів нерухомого майна за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу, які є правовстановлюючими документами є підставою для державної реєстрації права власності у встановленому законом порядку.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі  і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог
Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 13  ЦПК України  суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених   нею  вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. 
З матеріалів справи вбачається, що   згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу частки житлового будинку від 21.03.2017 року ОСОБА_6 , від імені якого по довіреності діяла ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 передали 14/25 частин житлового будинку з відповідною часткою прилеглих господарсько-побутових будівель, які розташовані в АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 прийняла майно і сплатила за нього 48000 (сорок вісім тисяч) гривень.
Право власності ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.03.2017 року за №19554950.
Згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21.03.2017 року, ОСОБА_6 , від імені якого по довіреності діє ОСОБА_5 , ОСОБА_4 передали земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0606 гектарів, кадастровий номер 3510300000:09:361:0007, що знаходиться в АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 прийняла земельну ділянку і сплатила за неї 48000 (сорок вісім тисяч) гривень. 
Право власності ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.03.2017 року за №195555331. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач зазначає, що спірна нерухомість була придбана ним особисто і на підтвердження своїх доводів посилається на договір купівлі-продажу будинку від 27 лютого 2017 року, укладений в простій письмові формі відповідно до якого ОСОБА_5 , яка за довіреністю діяла від імені та в інтересах ОСОБА_6 , та ОСОБА_4 , з одного боку передала у власність, а ОСОБА_3 прийняв 14/25 частин житлового будинку з відповідною часткою прилеглих господарсько-побутових будівель, які розташовані в АДРЕСА_1 і земельну ділянку призначену для будівництва і обслуговування зазначеної частини будинку розміром 0,0606 га, кадастровий номер 3510300000:09:361:0007. 
Продаж 14/25 частин житлового будинку з відповідною часткою прилеглих господарсько-побутових будівель, які розташовані в АДРЕСА_1 і земельну ділянку призначену для будівництва і обслуговування зазначеної частини будинку розміром 0,0606 га, за домовленістю сторін здійснено за 220000 (двісті двадцять тисяч) гривень, які отримані продавцем від покупця до підписання цього договору.
Відповідно до акту приймання-передачі частини житлового будинку та земельної ділянки від 27.02.2017 року, ОСОБА_5 , яка за довіреністю діє від імені та в інтересах ОСОБА_6 , та ОСОБА_4 передала, а ОСОБА_3 прийняв продані за договором купівлі-продажу від 27.02.2017 року, 14/25 частин житлового будинку з відповідною часткою прилеглих господарсько-побутових будівель, які розташовані в АДРЕСА_1 і земельну ділянку призначену для будівництва і обслуговування зазначеної частини будинку розміром 0,0606 га, кадастровий номер 3510300000:09:361:0007.
На підтвердження придбання майна за власні кошти, позивач посилається, як на належні та допустимі докази на договір займу від 20.01.2017 року відповідно до якого ПП «Грант Житло1» в особі директора Глазкова Геннадія Михайловича передав ОСОБА_3 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень на строк до 20 січня 2020 року, який останній зобов`язався погашати щомісячно, шляхом відрахування з заробітної плати. 
Позивач зазначає, що відповідно до видаткового касового ордеру від 20.01.2017 року, ОСОБА_3 було видано 20.01.2017 року безвідсотковий позика в сумі 50000 грн..
Згідно заяви на видачу готівки №5795943 від 23.01.2017 року, ПАТ «Сбербанк» 23.01.2017р. видав ОСОБА_3 32176,90 грн. з поточного рахунку згідно заяви від 23.01.2017 року.
Відповідно до виписки по особовим рахункам з 01.12.2016р. по 11.07.2017р. на рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_3 , відкритому у ПАТ «Сбербанк» знаходились грошові кошти в російських рублях.
Відповідно до довідки про доходи, виданої ПП «Грант Житло 1» №1 від 09.01.2018 року, дохід ОСОБА_3 на посаді директора ПП «Грант Житло 1», за період з липня 2017 року по грудень 2017 року складає 45202,00грн..
Згідно довідок про доходи, виданих ПП «Грант Житло 1», дохід ОСОБА_3 на посаді директора ПП «Грант Житло 1», за період з січня 2017 року по грудень 2017 року складає 74004,00грн. та за період з січня 2018 року по червень 2018 року складає 58699,06 грн.
Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення №121 від 11.01.2018 року, загальна сума доходу ОСОБА_3 по компенсаційним виплатам на харчування потерпілим внаслідок ЧС 1 категорії за період з 01.07.2017р. по 31.12.2017р. складає 2408,40грн..
Згідно з довідкою Управління праці та соціального захисту населення №1243-Г від 12.01.2018 року, ОСОБА_3 виплачена щорічна разова грошова допомога до 5 травня у квітні 2017 року в сумі 2700 грн..
Згідно з довідкою АТ «Ощадбанк», ОСОБА_3 має діючий кредит в АТ «Ощадбанк» згідно кредитного договору №16_155 від 29 грудня 2016 року на загальну суму 50000,00 грн.. Оплата по даному договору проводиться згідно графіка платежів. 
Позивач зазначає, що відповідно до договорів на виконання робіт від 26.01.2017р., 27.01.2017р., 15.06.2017р., 15.07.2017р., 06.08.2017р. та актів прийому-передачі виконаних робіт, на замовлення ОСОБА_3 в період з січня 2017 року по 16.08.2017 року проводились будівельні та оздоблювальні роботи в будинку АДРЕСА_1 , які були оплачені замовником.
Також позивачем суду надано товарні чеки на купівлю сантехніки та будівельних матеріалів.
Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_1 грошей за зазначене майно не сплачувала і його не приймала, а виступала лише удаваним покупцем, для прикриття дійсного договору купівлі-продажу між ним та продавцями. Обидві сторони зазначених договорів купівлі-продажу діяли свідомо і їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховання іншої волі учасників угоди. 
Позивач вважає, що він дійсним покупцем зазначеного майна, тому що майно придбано за його кошти, він користується цим майном, несе всі витрати по його утриманню і договори купівлі-продажу на момент їх укладення і посвідчення у нотаріуса укладались для нього, а відповідач ОСОБА_1 фактично жодним чином не приймала участі в дійсному укладенні договору, а саме: майно не приймала і грошей за нього продавцям не сплачувала, а лише формально підписала договори, для приховання договорів купівлі-продажу між ним і продавцями.
Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
За змістом статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації.
За правилами частин першої-третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. 
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Таким чином, при укладенні попереднього договору повинна була бути дотримана обов`язкова форма цього договору, яка є аналогічною основному договору, у досліджуваних правовідносинах - договору купівлі-продажу щодо нерухомого майна. Із системного аналізу наведених норм права випливає, що попередній договір купівлі-продажу мав укладатися у письмовій формі та підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Задовольняючи позов суд першої інстанції не звернув увагу, що попередній договір на який посилається позивач укладався позивачем по справі і продавцями, в той час, як спірний договір який є предметом судового розгляду укладався між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , від імені якого по довіреності діяла ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що свідчить про те, що після укладення попереднього договору ОСОБА_3 основний договір з продавцями не укладався. 
Поза увагою суду першої інстанції також залишилось те, що попередній договір за формою не відповідав вимогам, встановленим законом до основного договору, оскільки не був нотаріально посвідчений та не підданий державній реєстрації.
Договір купівлі продажу від 27 лютого 2017 року, укладений між ОСОБА_6 , від імені якого по довіреності діяла ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в силу закону є нікчемним та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).
Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що договір купівлі продажу від 27 лютого 2017 року на який посилається позивач не є належним, допустимим та достовірним доказом в розумінні глави 5 (докази та доказування) ЦПК України. 
Щодо наявності правових підстав для визнання договору купівлі-продажу удаваним суд апеляційної інстанції зазначає.
Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.
Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.
Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі статтею 657 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
(Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.01.2019 року по справі №521/17654/15-ц)
Перевіряючи наявність правових підстав для визнання договору купівлі-продажу від 21.03.2017р. удаваним в частині визначення особи покупця, суд першої інстанції не встановив дійсні обставини справи зокрема не встановив, якими доказами підтверджено: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним, спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин, настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.
Суд першої інстанції тільки зазначив, що позивач довів належними та допустимими доказами, зокрема, доказами наявності грошових коштів на придбання спірного майна, показаннями свідків та продавців майна щодо дійсного покупця нерухомого майна, той факт, що оспорювані правочини купівлі-продажу нерухомого майна є удаваними в частині покупця і спірні 14/25 часток будинку та земельна ділянка придбані саме за кошти позивача, обов`язки покупця за договором купівлі-продажу виконав позивач, і він же скористався правами покупця, саме він домовлявся про істотні умови договору купівлі-продажу квартири, а відповідач ОСОБА_1 вдає з себе покупця, будучи лише формально зазначеною таким в договорі, суд визнає оспорювані договори в частині покупця недійсними та визнає покупцем за договором позивача у справі. 
З матеріалів справи вбачається, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження, що грошові кошти в сумі 220000 грн. і про які зазначає позивач були витрачені саме на придбання спірної нерухомості.
З договору купівлі - продажу частки житлового будинку від 21.03.2017р. та договору купівлі - продажу земельної ділянки від 21.03.2017 року нотаріально посвідченого вбачається, що грошові кошти у розмірі 48000 грн. за частину будинку та 48000 грн. за земельну ділянку продавці отримали саме від покупця, тобто ОСОБА_1 в повному об`ємі до підписання даного договору.
Не доведено також належними та допустимими доказами, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 була домовленість про те, що після нотаріального укладення договору купівлі - продажу 21.03.2017р. ОСОБА_1 повернене придбане майно позивачу, тобто знала проте, що зазначений договір купівлі частини будинку є удаваним.
Відсутні також докази на підтвердження, що сторони або хоча б одна сторона договорів купівлі - продажу від 21.03.2017р мали на меті встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.
Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відторгає її як таку, що не відповідає задекларованій меті.
Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п`ятої статті 13 цього Кодексу.
(Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.01.2019 року по справі №521/17654/15-ц)
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що на момент нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 21.03.2017 року він офіційно перебував у зареєстрованому шлюбі і відповідно дружина повинна була дати свою згоду на укладення даного правочину, однак оскільки з дружиною у нього фактично шлюбні відносини і маються напружені відносини припинені то відповідно він вимушений був домовитись з ОСОБА_1 щоб вона уклала дану угоду.
Встановлені обставини свідчать, що у випадку укладення договорів купівлі - продажу частини будинку та земельної ділянки позивачем, спірне майно набуло б статусу спільної сумісної власності між позивачем та його дружиною відповідно до статті 60 СК України, як наслідок після розірвання шлюбу позивача з дружиною, дружина мала б право на частину від спірного майна.
Встановлені обставини свідчать, що такі умисні дії позивача необхідно оцінити як недобросовісні, спрямовані на порушення права іншого подружжя, що свідчить про наявність обставин, визначених частиною другою статті 13 ЦК України,що позбавляють сторону права посилатися на такі обставини, як на підставі та умови надання захисту судом.
Відповідно до п. 1  ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Приймаючи до уваги встановленні обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи не встановив дійсні обставини по справі, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухвалення нового рішення, яким в у задоволенні позову відмовити у зв`язку відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження позову.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідач за подання апеляційної скарги сплатив 3840 грн., які йому необхідно компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,                           
 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.09.2020 скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у  задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання удаваними правочинів визнання правочинів недійсними в частині покупця, визнання покупцем та визнання права власності відмовити.
Компенсувати за рахунок держави на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 840 грн.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: