Ухвала
Іменем України    
 
19 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 161/5227/19
провадження № 61-3848ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2020 року у складі судді: Івасюти Л. В., та ухвалу Волинського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у складі судді: Здрилюк О. І., у справі за позовом державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У 2019 році державне комунальне підприємство «Луцьктепло» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2019 року позов задоволено.
 
ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду від 09 грудня 2019 року.
 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 грудня 2019 року повернуто.
 
Ухвала мотивована тим, що заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення не відповідала вимогам статті 285 ЦПК України. Ухвалою суду від 10 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без руху. Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року в задоволені клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, заяву про перегляд заочного рішення залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня вручення копії ухвали. ОСОБА_1 в наданий строк ухвалу судді не виконала і недоліки заяви не усунула.
 
Не погоджуючись із указаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 у грудні 2020 року подала на неї апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2020 року залишено без руху та надано строк - 5 днів з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків, а саме: сплатити судовий збір. Роз`яснено, що у випадку невиконання вказаної ухвали апеляційна скарга буде вважатися неподаною та буде повернута особі, яка її подала.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційна скарга не оплачена судовим збором.
 
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 28 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2020 року постановлено вважати неподаною та повернуто особі, яка подала апеляційну скаргу.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвалу апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху вручено ОСОБА_1 за зазначеною в апеляційній скарзі адресою 15 січня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Протягом 5 днів з дня вручення копії даної ухвали відповідач її не виконала і зазначені у ній недоліки апеляційної скарги не усунула.
 
ОСОБА_1 06 березня 2021 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2020 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 28 січня 2021 року, у якій, посилаючись на порушенням судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції і направити справу на новий розгляд.
 
У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі,  ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що отримала постанову апеляційного суду 08 лютого 2021 року. На підтвердження указаних обставин суду надано ксерокопію конверту, адресованого Волинським апеляційним судом ОСОБА_1 . З номером рекомендованого відправлення № 4302522814440 та довідку щодо вручення указаного поштового відправлення 08 лютого 2021 року.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). 
 
У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
 
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що подання скарги на рішення державної організації Луцький міськрайонний суд Волинської області, засновником якого є державна організація Державна судова адміністрація, тобто утворена не у спосіб, визначений частиною другою статті 125 Конституції України, не є об`єктом справляння судового збору.
 
У відкритті касаційного провадження в частині оскарженняухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2020 року слід відмовити з таких мотивів.
 
Системне тлумачення частини другої статті 17, частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що касаційному оскарженню підлягають ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Аналіз матеріалів касаційної скарги та Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2020 року в апеляційному порядку не переглядалась, а отже не підлягає касаційному оскарженню відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України. 
 
У відкритті касаційного провадження в частині оскарженняухвали Волинського апеляційного суду від 28 січня 2021 року слід відмовити з таких мотивів.
 
Тлумачення частини другої статті 121, статті 185, статті 357 ЦПК України свідчить, що якщо особа, яка подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки скарги в строк, наданий судом, скарга вважається неподаною та повертається.
 
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись із легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).
 
Оскільки у встановлений судом строк особою, яка подала скаргу на ухвалу суду, не виконана ухвала про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про повернення апеляційної скарги.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених ухвал свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись статтями 260, 389, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Волинського апеляційного суду від 28 січня 2021 року.
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 грудня 2020 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 28 січня 2021 року у справі за позовом державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                       В. І. Крат
 
                                                                                                                        Н. О. Антоненко
 
                                                                                  М. М. Русинчук