ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року	Львів	Справа № 500/2914/20 пров. № А/857/1435/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді –                                Запотічного І.І.,
суддів –                                                     Бруновської Н.В.,Глушка І.В., 
при секретарі судового засідання:         Галаз Ю.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області  Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ)  Наконечної Ірини Валеріївни  на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду   від  08 грудня 2020 року (суддя  Подлісна І.М.,  ухвалене в м. Тернополі)  у справі № 500/2914/20 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про скасування постанови від 18.09.2020 року  № ВП 62712638, - 
                                           
                                                     ВСТАНОВИВ:

05.10.2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області звернулося в суд з адміністративним позовом до  Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про скасування постанови від 18.09.2020 року по ВП 62712638.
Рішенням  Тернопільського окружного адміністративного  суду  від 08 грудня 2020 року позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, його оскаржила Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області  Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ)  Наконечна Ірина Валеріївна  подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, в якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від  08.12.2020 року  та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.     
В обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що відповідач при винесенні спірної постанови про накладення штрафу діяв у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає. що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з вищезазначеним Законом України «Про виконавче провадження». Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено. 
Апелянт згідно поданої до суду заяви просив розгляд справи проводити без участі представника відповідача.
Позивач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, що відповідно до ч.2 ст.313 КАС України не перешкоджає розгляду справи без його участі.    
Протокольною ухвалою суду від 08.02.2021 року строк розгляду справи продовжено на 15 днів.
Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна  скарга не   підлягає до  задоволення з наступних  підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 (справа №500/2148/19) зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01 березня 2017 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 , відповідно до ст. 53 Закону України “Про пенсійне забезпечення” та пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 року №418, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2005 року №713, без обмеження її максимальним розміром, та здійснити її виплату з урахуванням вже виплачених сум.
В подальшому, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2020 року (справа №500/2148/19) апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишено без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 року у справі №500/2148/19 - без змін.
Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є законність постанови державного виконавця про накладення штрафу з підстав її невідповідності вимогам Закону України “Про виконавче провадження”.
Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2020 головним державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62712638.
Відповідно до листа  №1900-0702-5/12910 від 27.08.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області належним чином виконало рішення №500/2148/19 та здійснило з 01 березня 2017 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 , відповідно до ст. 53 Закону України “Про пенсійне забезпечення” та пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсії за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 1992 року №418, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2005 року №713, без обмеження її максимальним розміром, до відкриття виконавчого провадження, згідно рішення №961170132382 від 10.06.2020 року.
Судом встановлено, що 18.09.2020 представником відповідача було винесено постанову про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в розмірі 5100,00 грн.  за невиконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2019.
Не погодившись із винесеною постановою про накладення штрафу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням ПФУ в Тернопільській області вживались заходи щодо виконання вказаного рішення, проте виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2020 року у справі №500/2148/19 є неможливим через поважні причини, передбачені Законом України “Про виконавче провадження”, які не залежать від Головного управління ПФУ в Тернопільській області, оскільки виплата по рішенню суду відбувається за рахунок Державного бюджету України, розпорядником якого не є Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У постанові Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 “Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду” зазначено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.
Відтак нараховану доплату за період з 01.03.2017 по 24.03.2020 буде виплачено відповідно до зазначеної постанови КМУ.
Судове рішення внесено у підсистему “Реєстр судових рішень”.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, вищезазначеною постановою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі - Порядок), який визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів передбачених у бюджеті Пенсійного фонду України на цю мету.
Відповідно до Порядку термін “рішення” вживається у такому значенні - “рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень”, на виконання яких стягувану нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів”.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки Закон України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” набрав чинності з 01 січня 2013 року, тому дія Порядку поширюється на рішення суду, які набрали законної сили та видані або ухвалені після цієї дати. 
Також, постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 №20-1 затверджено Порядок ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, з метою забезпечення використання коштів, виділених на цю мету, органами Пенсійного фонду України Тернопільської області формуються пакети документів, які передбачені пунктом 5 Порядку, стосовно осіб, рішення щодо нарахування (перерахунку) пенсій яким набрали законної сили та видані або ухвалені після 01.01.2013.
Як встановлено судом першої інстанції, на день розгляду справи в суді першої інстанції, здійснюється погашення заборгованості згідно з рішеннями комісії Пенсійного фонду України з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що набрали законної сили в листопаді 2018 року.
Виділені бюджетні кошти на виконання судових рішень, боржником в яких є Пенсійний фонд України, спрямовуються на безумовне виконання таких рішень у порядку черговості.
Бюджет Пенсійного фонду України затверджується, з урахуванням суми субвенцій, яка виділяється Пенсійному фонду України, відповідно до Закону України “Про Державний бюджет України” на відповідний рік без урахування проведення зазначених доплат пенсії.
Крім цього, порядок використання коштів Державного бюджету України, встановлений Бюджетним кодексом України, пунктом 1 статті 23 якого зазначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, а пунктами 20 та 29 статті 116 до порушення бюджетного законодавства віднесені: взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України; здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень або з їх перевищенням всупереч цього Кодексу чи закону про Державний бюджет України.
Відповідно до Закону України “Про виконавче провадження” № 1404-VIII від 02.06.2016 року, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Згідно ч.ч.1, 2 статті 63 Закону України “Про виконавче провадження” за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч.1 ст. 75 Закону України “Про виконавче провадження” у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Суд першої інстанції, проаналізувавши наведені вище норми законодавства, прийшов до вірного висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України “Про виконавче провадження”. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України “Про виконавче провадження”, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а (К/9901/1598/18) та від 13.06.2018 у справі № 757/29541/14-а (К/9901/12146/18).
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову та скасування оскаржуваної постанови державного виконавця. 
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з наведених вище мотивів, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Керуючись статтями 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                              
                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області  Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ)  Наконечної Ірини Валеріївни залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від  08 грудня 2020 року у справі № 500/2914/20  - без змін.   
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.          
На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі  якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. В. Глушко  	
Повне судове рішення складено 03.03.2021