Справа № 442/5640/14-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П. 
Провадження № 22-ц/811/2718/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 1

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 лютого 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої: Крайник Н.П.
суддів: Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.
                               при секретарі: Симець В.І.        
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 про визнання дій державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу неправомірними, скасування постанови державного виконавця щодо накладення штрафу, -        

                                       ВСТАНОВИВ:

       14.08.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця Мачкур В.В. Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ЗМУМЮ щодо винесення постанови про накладення штрафу від 28.07.2020 року у межах виконавчого провадження №62424496; скасувати постанову державного виконавця Мачкур В.В. Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ЗМУМЮ щодо накладення штрафу від 28.07.2020 року у межах виконавчого провадження №62424496.
       Оскаржуваною ухвалою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_3 про визнання дій державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу неправомірними, скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу.
       Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
       Вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права.
       Зазначає, що згідно постанови державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ЗМУМЮ про накладення штрафу на ОСОБА_1 від 28.07.2020 року у межах виконавчого провадження №62424496, га неї накладено штраф за невиконання неї рішення суду про усунення ОСОБА_3 перешкод у користуванні спільною земельною ділянкою - проїздом, що в с. Летня між будинковолодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 шляхом звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Вважає зазначену постанову державного виконавця безпідставною та необґрунтованою. Про оскаржувану постанову їй - боржнику ОСОБА_1 стало відомо 23.07.2020 року. Державний виконавець не повідомляв її про відкриття виконавчого провадження та їй не було роз`яснено її права, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Вважає дії державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС ЗМУМЮ Мачкур В.В. щодо винесення постанови про накладення штрафу від 28.07.2020 року у межах виконавчого провадження №62424496 неправомірними, а оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню.
       Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       У засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 08.02.2021 року, учасники справи не з`явилися, однак суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності, оскільки такі належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.
Згідно зі ст. 55, ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
       Відповідно до частин 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
       За правилами ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
       Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Однією із засад здійснення виконавчого провадження є обов`язковість виконання судових рішень.
       Згідно ст. 6 Закону У країни «Про виконавче провадження» державний виконавець, зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб. 
       Згідно ст. 11 Закону У країни «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема роз`яснювати сторонам їх права і обов`язки, право звертатися до суду із заявою про роз`яснення рішення, встановлення способу його виконання, викликати фізичних осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні.
       Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
       Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно п. 7 ст. 12 Закону України  «Про виконавче провадження» особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Відповідно до ч. 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Згідно ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Отже, частиною другою статті 74 Закону України  «Про виконавче провадження» передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
       Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 та від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11.
Встановлено, що на виконанні у Дрогобицькому міськрайонному відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавчий лист №442/5640/14-ц, виданий 16.05.2018 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про зобов`язання ОСОБА_1 усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні спільною земельної ділянкою - проїздом, що в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , звільнити таку самовільно зайняту земельну ділянку, забрати металеву огорожу з земельної ділянки - проїзду, що в АДРЕСА_3 , між будинком АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
25.06.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62424496,яку скеровано ОСОБА_1 для відома та виконання. 
28.07.2020 року у виконавчому провадженні №62424496 державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Мачкур Веронікою Володимирівною при примусовому виконанні виконавчого листа №442/5640/14-ц, виданого 16.05.2018 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, на ОСОБА_1 накладено штраф за повторне невиконання рішення суду у розмірі 3400 грн. на користь держави.
Відмовляючи у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу від 28.07.2020 року неправомірними та її скасування, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі щодо оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає. 
       Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 25 лютого 2021 року.

       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  представника  ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 25 лютого 2021 року.

Головуючий: Крайник Н.П. 

Судді:        Шеремета Н.О.

                                                                               Цяцяк Р.П.