Постанова 
Іменем України
 
25 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 212/7778/17
провадження № 61-39345св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,                   Коротенка Є. В., 
 
учасники справи:
позивач- ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року в складі судді Колочко О. В. та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року в складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2017 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»(далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком»), у якому просила стягнути з відповідача на свою користь 320 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. 
Позов мотивований тим, що її батько ОСОБА_2 працював на дільниці               № 1 шахти «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком». 
13 липня  2003 року ОСОБА_2 загинув під час виконання трудових обов`язків внаслідок ураження електрострумом. 
Посилаючись на те, що внаслідок смерті батька була позбавлена піклування, що завдало їй глибоких моральних страждань, які полягали у зміні її звичайного розкладу життя, ОСОБА_1 просила задовольнити позов.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнено з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 80 000 грн, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що               у зв`язку зі смертю батька, яка сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, позивачу завдано моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 440-1 ЦК УРСР.
При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував характер та обсяг душевних страждань ОСОБА_1 , визначені законом межі відшкодування моральної шкоди, принцип розумності і справедливості.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня                         2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Кривбасзалізрудком» залишено без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У липні 2018 року ПАТ «Кривбасзалізрудком» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції та апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не правильно застосували норми матеріального права, які поширюються на спірні правовідносини, зокрема положення статті 440-1 ЦК УРСР, якою передбачені загальні підстави для відшкодування моральної шкоди, у той час як правовідносини між сторонами виникли з приводу відшкодування шкоди члену сім`ї потерпілого, завданої його смертю ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і правова норма, яка регулює такі правовідносини, з`явилася лише у ЦК України 2004 року та підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли з 01 січня 2004 року. Суди не звернули увагу на те, що на час виникнення спірних правовідносин законодавством не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди члену сім`ї потерпілого, завданої його смертю, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.  
 
Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не поданий. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2018 року відкрито провадження                у справі та витребувано її з суду першої інстанції. Зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року до закінчення касаційного провадження.
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції                   у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У вересні 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 при виконанні трудових обов`язків гірничого майстра на дільниці № 1 шахти «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудом» внаслідок ураження електрострумом загинув ОСОБА_2 , який був батьком ОСОБА_1 .
 
За фактом нещасного випадку складено акт № 21 про нещасний випадок на підприємстві від 26 липня 2003 року, відповідно до висновку якого нещасний випадок стався ІНФОРМАЦІЯ_1 о 03 год. 20 хв., смерть наступила внаслідок ураження технічним струмом. У пункті 10 зазначеного акта встановлені особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці, серед яких ОСОБА_2 не зазначено. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи                   в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
 
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
 
Смерть батька позивача, яка стала підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, настала ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР 1963 року.
 
Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
 
Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. 
 
Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні.
 
Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР.
 
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
 
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
 
Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позовні вимоги, правильно встановили фактичні обставини справи за застосували норми матеріального права, які їх регулюють, у зв`язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення на ПАТ «Кривбасзалізрудком» обов`язку з відшкодування позивачу, як дочкі загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві працівника відповідача, завданої моральної шкоди з підстав, визначених статтею                   440-1 ЦК Української РСР. 
 
При визначені розміру моральної шкоди судом враховано характер та обсяг моральних страждань позивача, пов`язаних зі смертю його батька, що сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості.
 
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 грудня 2020 року в справі № 210/2271/19 (провадження № 61-19033св19). 
 
Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані обставини справи, перевірені доводи сторін та дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо  подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Частиною третьою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанцій у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Враховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2018 року зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року до закінчення касаційного провадження, тоді як, касаційне провадження у справі закінчено, то дія, виконання вказаного судового рішення підлягає поновленню.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.
 
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року залишити без змін. 
 
Поновити виконання рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2018 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді :	В. С. Жданова  	
 	А. Ю. Зайцев   Є. В. Коротенко