Постанова 
Іменем України 
18 січня 2021 року
м. Київ
справа № 757/39674/19-ц
провадження № 61-13973св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,               Коротуна В. М.,               
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство «БМ-2018»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гарасюта Олеся Володимирівна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «БМ-2018» на рішення Печерського районного суду м. Києва в складі судді Бусик О. Л. від 28 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Ящук Т. І. від 06 серпня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2019 року акціонерне товариство «БМ-2018» (далі - АТ «БМ-2018») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 03 жовтня 2007 року між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 35/031007 відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 500 000 дол. США строком до 30 вересня 2022 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором позичальником було передано в заставу майнові права на об`єкт нерухомості, будівництво якого не завершено, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 151,68 кв.м., номер АДРЕСА_1 . 22 січня 2018 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 6-7/12890/15ц за позовом АТ «БМ-2018» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з останнього стягнуто на користь банку заборгованість в розмірі 114 180 дол. США. Після відкриття виконавчого провадження було з`ясовано, що відповідач відчужив вказану квартиру в порушення умов вказаного договору, яким було передбачено, що в разі закінчення будівництва і одержання свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомості, збудований об`єкт передається в якості забезпечення виконання зобов`язання, про що сторони укладають відповідний договір іпотеки. Оскільки відповідач здійснив відчуження квартири без згоди банку, позивач просив визнати договір купівлі-продажу, укладений                  26 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійним. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що квартира АДРЕСА_1 не була предметом іпотеки, на час укладення договору купівлі-продажу було відсутнє обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. А тому відсутні підстави для визнання його недійсним.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного  від 06 серпня 2020 року апеляційну скаргу АТ «БМ-2018» залишено без задоволення, рішення Печерського районного                   суду м. Києва від 28 листопада 2019 року без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову в позові, зазначив про те, що місцевим судом було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено докази, зроблені висновки відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права та дотримано норми процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
У вересні 2020 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга                 АТ «БМ-2018» на рішення Печерського районного суду м. Києва від                                 28 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від                      06 серпня 2020 року, у якій заявник посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає те, що суди попередніх інстанцій при вирішенні справи не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладені у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 760/10136/16-ц та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 липня                    2018 року у справі № 520/10060/16-ц (пункт 11 частини другої статті 389 ЦПК України).
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
У жовтні 2020 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу АТ «БМ-2018», у якому заявник просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. Зазначає, що суди дійшли вірного висновку про те, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 26 липня 2013 року жодних обтяжень спірної квартири не існувало, тож відповідачі не могли порушити при його укладенні вимоги статей 1, 5 Закону України «Про іпотеку».
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 757/39674/19-ц з Печерського районного суду м. Києва.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що 03 жовтня 2007 року між ТОВ «БМ Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави № 350/031007, предметом застави за яким були майнові права на об`єкт нерухомості - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 площею 151,68 кв.м. Майнові права заставодавця на об`єкт нерухомості, будівництво якого не завершено, виникає у заставодавця в майбутньому, після завершення будівництва будинку та введення його в експлуатацію. В разі зміни в процесі будівництва характеристик об`єкта нерухомості (зміна площі нерухомості, зміна планування приміщень, тощо) до закінчення терміну дії цього договору, сторони вносять зміни до цього договору.
У пункті 1.6 договору було вказано, що в разі закінчення будівництва і одержання заставодавцем свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомості, майнові права на який є предметом застави за цим договором, до виконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором, збудований об`єкт нерухомості передається в якості застави на виконання зобов`язань, про що сторони укладають відповідний договір іпотеки та реєструють обтяження права заставодавця на збудовану нерухомість в установленому законом порядку.
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 26 липня                  2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , квартира належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 14 січня 2009 року, право власності на квартиру зареєстроване в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 19 січня 2009 року. 
Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 03 жовтня 2007 року по 25 жовтня 2019 року, після продажу квартири 06 серпня 2013 року позичальником було здійснено дострокове погашення тіла кредиту на суму 340 000 дол. США та 47 855,77 дол. США.
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Позивач указував на те, що оскільки відповідач здійснив відчуження квартири без згоди банку, то такий договір купівлі-продажу, укладений 26 липня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є недійним.
Частиною другою статті 586 ЦК України передбачено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його у користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Аналогічна за змістом норма міститься у частині другій статті 17 Закону України «Про заставу.
Відповідно до статті 1, частини другої статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього. В частині другій і третій статті 16 вказаного Закону закріплено, що обтяження об`єкта незавершеного будівництва іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Після завершення будівництва будівля (споруда), житловий будинок або житлова квартира залишається предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.
У той же час, договором застави від 03 жовтня 2007 року між сторонами по цій справі (пункт 1.6 договору) передбачено, що в разі закінчення будівництва і одержання заставодавцем свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомості, майнові права на який є предметом застави за цим договором, до виконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором, збудований об`єкт нерухомості передається в якості забезпечення виконань зобов`язань, про що сторони укладають відповідний договір іпотеки та реєструють обтяження прав заставодавця на збудовану нерухомість в установленому законом порядку.
Тобто, за умовами договору застави від 03 жовтня 2007 року оформлена у власність відповідача квартира автоматично не переходила в статус предмета застави (іпотеки), а могла стати предметом іпотеки виключно за умови укладанням відповідного договору іпотеки та реєстрації обтяження прав заставодавця на збудовану нерухомість у встановленому законом порядку. 
Після завершення будівництва будинку АДРЕСА_1 договір іпотеки щодо квартири АДРЕСА_1 між банком та ОСОБА_1 не укладався, заборона на її відчуження зареєстрована не була.
Відповідно до статті 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється, зокрема, при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави.
Таким чином, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що з моменту одержання ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на квартиру зобов`язання за договором застави від 03 жовтня 2007 року припинилися. А отже на момент укладення договору купівлі-продажу від 26 липня 2013 року жодних обтяжень спірної квартири не існувало, то право позивача спірним договором купівлі-продажу не порушено, оскільки згода останнього за виниклих правовідносин не потребувалася.
Посилання касаційної скарги на те, що суди попередніх інстанцій при вирішенні справи не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладені у постанові Верховного Суду від  20 березня              2019 року у справі № 760/10136/16-ц та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 520/10060/16-ц є безпідставними, оскільки фактичні обставини справ не є тотожними та ідентичними.
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства «БМ-2018» залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                               М. Є. Червинська
 
                                                                                                       С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                        В. М. Коротун