ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2021 року	Львів	Справа № 380/1490/20 пров. № А/857/13151/20	
 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Макарика В.Я.,
при секретарі судового засідання:                              Галаз Ю.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 17 вересня 2020 року (суддя Крутько О.В., ухвалене в м. Львові о 13:35, повний текст складено 25.09.2020) у справі  №380/1490/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
                                                       ВСТАНОВИВ:
В лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до   ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 )  та з врахуванням уточнених позовних вимог просив визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у 2016 та 2017 роках, передбаченої п.1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889; стягнути із ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення за 2016 рік в сумі 1036,38 грн. та 2017 рік в сумі 2849,9 грн.; визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 23.11.2017; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із 01.01.2016 по 23.11.2017 відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 17.07.2003 № 1087 в редакції з врахуванням змін внесених Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 «Про впорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», взявши при обрахунку обчислення індексу споживчих цін наростаючим підсумком лютий 2008 року, тобто наступний місяць законодавчо встановленого (підвищеного) посадового окладу.
Обґрунтовуючи адміністративний позов, позивач зазначив, що із особистих карток грошового забезпечення за 2016-2017 роки видно, що до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 здійснено обчислення допомоги на оздоровлення у квітні 2016 року та у червні 2017 року Мостиським прикордонним законом не включено щомісячну додаткову грошову винагороду. Розмір невключеної щомісячної додаткової грошової винагороди у допомогу на оздоровлення у квітні 2016 року становить 1036,38 грн., у червні 2017 року 2849,9 грн. Щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» та виплачувалась ОСОБА_1 щомісяця з дня застосування у Держприкордонслужбі нової Інструкції про розміри та порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 02.02.2016 № 73 до зміни на законодавчому рівні у березні 2018 року грошового забезпечення, тобто мала постійний характер, а тому, в силу положень ст. 9 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року № 2011-XII повинна була включатись до розрахунку допомоги на оздоровлення. На підставі представлених відповідачем фінансових документів стало відомо, що в порушення чинного законодавства ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ) у період із 01.01.2916 до 23.11.2017 не проводилось нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення. Індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб – роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Нездійснення відповідачем нарахування та виплати ОСОБА_1 , індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2016 по 23.11.2017 є порушенням вимог законодавчих актів. Переміщення ОСОБА_1 по службі та призначення на посаду, за якою у штатному розписі є більший посадовий оклад (тарифна ставка), який (посадовий оклад) на законодавчому рівні встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 не впливає на порядок проведення індексації після грудня 2015 року, так як здійснюється не індивідуально для конкретного працівника, а залежить виключно від зміни посадового окладу на законодавчому рівні. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у 2016 та 2017 роках, передбаченої п.1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без врахування у складі місячного грошового забезпечення з якого обчислювалась допомога на оздоровлення отримуваної ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення за 2016 рік та 2017 рік з врахуванням у складі місячного грошового забезпечення з якого обчислювалась допомога на оздоровлення отримуваної ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 23.11.2017. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із 01.01.2016 по 23.11.2017. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням суду ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) оскаржили його подавши апеляційні скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Вважають, що оскаржуване рішення винесене без належного з`ясування обставин справи і з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Апелянт- ОСОБА_1 з підстав викладених в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові, та прийняти нову постанову в цій частині, якою його позов задоволити в повному обсязі. 
Апелянт- ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) з підстав викладених в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволеного позову та прийняти нову постанову в цій частині, якою в задоволенні позову відмовити повністю.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) вважає рішення суду в оскаржуваній відповідачем частині законним  та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу відповідача просить залишити без задоволення.
В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, просив адміністративний позов задоволити повністю, з підстав викладених в апеляційній скарзі.
В судовому засіданні представник ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, просив у задоволені позову та апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити.
Протокольною ухвалою суду від 01.02.2021строк розгляду справи продовжено на 15 днів.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, а саме:
у період з 05.06.2012 по 06.04.2016 у Мостиському прикордонному загоні на посаді  молодшого інспектора прикордонної служби І категорії – дозиметрист 4 відділення;
у період з 06.04.2016 по 12.09.2016 у Мостиському прикордонному загоні на посаді молодшого інспектора прикордонної служби І категорії – дозиметрист відділення;
у період з 12.09.2016 по 20.03.2017 у Мостиському прикордонному загоні на посаді молодшого інспектора прикордонної служби І категорії І відділення інспекторів прикордонної служби;
у період з 20.03.2017 по 21.06.2017 у Мостиському прикордонному загоні на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії – майстер відділення логістики;
у період з 21.06.2017 по 24.11.2017 у Мостиському прикордонному загоні на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії – водія 2 відділення; 
у період з 24.11.2017 по 13.06.2018 у Луганському прикордонному загоні на посаді молодшого інспектора прикордонної служби 2 категорії – водія 1 відділення;
у період з 13.06.2018 по 28.07.2018 у Луганському прикордонному загоні на посаді інспектора прикордонної служби 3 категорії – водія І групи інспекторів.
Наказом начальника 3 прикордонного загону від 27.07.2018 №382-ос ОСОБА_1 виключено із списків особового складу, усіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_4 з 28.07.2018.
Як вбачається з особистих карток грошового забезпечення за 2016-2017 роки до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 здійснено обчислення допомоги на оздоровлення у квітні 2016 року та у червні 2017 року Мостиським прикордонним законом не включено щомісячну додаткову грошову винагороду.
У період з 01.01.2016 по 23.11.2017 не проводилось нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення.
Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20 грудня 1991 року № 2011-XII (надалі Закон № 2011-ХІІ) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
-посадовий оклад, оклад за військовим званням;
-щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
-одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення  визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно ч.1 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі Постанова 889) установлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема,  військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Згідно Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справи від 02.02.2016 № 73, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 217/28347 (надалі Інструкція № 73) визначено порядок та умови виплати особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці) та займають посади в Держприкордонслужбі, регіональних управліннях Держприкордонслужби, в загонах морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), в розвідувальному органі Держприкордонслужби, навчальних закладах, науково-дослідних установах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Держприкордонслужби (далі - органи Держприкордонслужби), щомісячної додаткової грошової винагороди (далі - винагорода).
Відповідно до п.2 Інструкції виплата винагороди здійснюється в таких розмірах й таким військовослужбовцям:
1) до 100 відсотків місячного грошового забезпечення:
військовослужбовцям, які займають посади в загонах морської охорони та їх структурних підрозділах;
військовослужбовцям, які займають посади льотного складу в авіаційних частинах Держприкордонслужби;
2) військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) - до 60 відсотків місячного грошового забезпечення.
Розміри винагороди для органів Держприкордонслужби з урахуванням виконання покладених завдань, особливостей умов проходження служби військовослужбовцями встановлюються наказами Адміністрації Держприкордонслужби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Держприкордонслужби у Державному бюджеті України на відповідний рік.
Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що згідно архівних відомостей Військової частини НОМЕР_1 з січня 2016 по грудень 2016 та з січня 2017 по грудень 2017 ОСОБА_1 з лютого 2016 по грудень 2017 року отримував щомісячну додаткову грошову винагороду. 
Позивачу нараховано та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення у квітні 2016 року в розмірі 3051,98 грн.  та у червні 2017 року в розмірі 4749,83 грн. У складі місячного грошового забезпечення з якого обчислювалась допомога на оздоровлення ОСОБА_1 не враховувалась щомісячна додаткова грошова винагорода.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17 від 6 лютого 2019 року, згідно яких дійшла таких висновків. 
Частинами 2, 3  статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відтак, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць.
Таким чином, оскільки додаткова грошова винагорода на підставі Постанови №889 нараховувалася і виплачувалася позивачеві щомісяця з дня запровадження до дня звільнення його з військової служби, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.
Грошова допомога на оздоровлення відповідно до ч.1 статті 10-1 Закону № 2011-XII  надається військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, у розмірі місячного грошового забезпечення. ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 ) помилково нарахував та виплатив ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення у 2016 та 2017 роках, без врахування у складі місячного грошового забезпечення з якого обчислювалась допомога на оздоровлення отримуваної ним щомісячної додаткової грошової винагороди. 
Суд не приймає до уваги покликання відповідача на п.8 Інструкції № 73, згідно якої винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат, оскільки вказане положення звужує обсяг встановлених законом прав військовослужбовців, оскільки ні в Законі № 2011-ХІІ, ні в постанові 889 не міститься обмежень щодо включення цієї винагороди до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відтак, суд першої інстанції правомірно задоволив позов в частині визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) в частині виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у 2016 та 2017 роках, передбаченої п.1 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», без врахування у складі місячного грошового забезпечення з якого обчислювалась допомога на оздоровлення отримуваної ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889.
Абзацом 2  статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що  індексація грошових доходів населення – це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно частини 1  статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Відповідно до частини 6  статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно із  статтею 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Відповідно до визначення, яке міститься в абзаці 3  статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Згідно з  статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього  Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно частин 2, 6  статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Відповідно до  статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»  у разі виникнення обставин, передбачених  статтею 4 цього Закону  грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078  (тут - і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок № 1078).
Як вірно зазначено судом першої інстанції, пунктом 1-1 Порядку № 1078 передбачено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування  Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Згідно абзацу 5 пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Абзацом 1, 2, 5, 6 пункту 4 Порядку № 1078 врегульовано, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Відповідно до абзацу 1 - 6 пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Згідно підпункту 2 пункту 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Апеляційний суд вважає, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
Верховний Суд у постановах від 19 червня 2019 року (справа № 825/1987/17), від 20 листопада 2019 року (справа № 620/1892/19), від 05 лютого 2020 року (справа № 825/565/17) зазначив, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Відтак, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. 
За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку № 1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до  Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Таким чином, відповідач в період з 01 січня 2016 року по 23 листопада 2017 року не нараховував та не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення.
Обґрунтовуючи правомірність підстав для ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 23 листопада 2017 року відповідач посилається на відсутність фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України. Крім того, зазначає про те, що відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України від 16 липня 2015 року № 10685/0/14-15/10, від 09 червня 2016 року № 252/10/136-16, від 08 серпня 2017 року № 15966/0/2-17/16 та від 08 серпня 2017 року № 78/0/66-17 механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки Порядком проведення індексації грошових доходів населення не передбачений.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою  Конституція України  відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до  статті 17 Конституції України  перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99  у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У вказаних рішеннях Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Відтак, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Таким чином, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не надано жодних доказів для підтвердження факту відсутності в бюджеті відповідного рівня, з якого він фінансується коштів на індексацію грошового забезпечення, і як наслідок не надходження відповідних фінансових асигнувань на його рахунки для виплати індексації військовослужбовцям у вказаний період, а також не доведено ту обставину, що ним протягом 2016-2017 рр. надсилались відповідні заявки до вищестоящого органу стосовно потреби на виділення додаткових коштів для виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.
Також, є безпідставними твердження відповідача про те, що проведення індексації грошових доходів здійснюється виключно у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, оскільки частина 6  статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ, на яку посилається відповідач, не обмежує проведення, передбачених чинним законодавством України, виплат, а вказує на джерела походження цих коштів.
Доводи відповідача про відсутність механізму виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців за минулі періоди суд оцінює критично, оскільки вказане не може бути підставою для позбавлення позивача права на оплату праці, однією з основних державних гарантій якого є індексація грошового забезпечення, а не проведення та не виплата цієї гарантії є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу № 1 до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач не вчиняв жодних дій в частині нарахування чи виплати позивачу індексації грошового забезпечення в період з 01 січня 2016 року по 23.11.2017 року, з чим не погодився позивач, звернувшись з цим адміністративним позовом до суду. Таким чином, не нарахувавши та, не виплативши позивачу індексацію грошового забезпечення за спірний період, за відсутності для цього правових підстав, відповідач вчинив протиправну бездіяльність.
Апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь позивача належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати його розрахунок до моменту проведення такого розрахунку відповідачем. 
Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини, відтак, наявні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 23.11.2017, та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із 01.01.2016 по 23.11.2017.
За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність часткового задоволення адміністративного позову.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції з наведених вище мотивів, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321,322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-
                                                      ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) – залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі №380/1490/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. Я. Макарик  	
Повне судове рішення складено 04.03.2021