ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 640/10758/19
адміністративне провадження № К/9901/35826/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Рибачука А.І.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Бучик А.Ю., 
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами  у касаційній інстанції адміністративну справу № 640/10758/19
за позовом Акціонерного товариства (далі - АТ) «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - НАК «Нафтогаз України») до Кабінету Міністрів України про визнання протиправним та скасування розпорядження в частині, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою  НАК «Нафтогаз України» 
на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.09.2019, ухвалену у складі судді Бояринцева М.А. та 
постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2019, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Безименної Н.В., суддів Аліменка В.О.,   Бєлової Л.В., 
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. 13.06.2019  НАК «Нафтогаз України» звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправними та нечинними окремі положення розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2017 № 720-р «Деякі питання опалювального сезону 2017/18», які стосуються НАК «Нафтогаз України», а саме:
укласти до 14.10.2017 договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, з дотриманням вимог Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016  № 357, та з дотриманням принципу недискримінацїї;
забезпечити протягом опалювального сезону 2017/18 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню;
прискорити укладення договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ з теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, включеними до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України від 03.11.2016 № 1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі - Закон № 1730-VIII).
2. Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 17.07.2019 залишив без руху позовну заяву НАК «Нафтогаз України» та надав строк для усунення її недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із наданням відповідних доказів на підтвердження своєї позиції.
3. Ухвалою від 10.09.2019 Окружний адміністративний суд міста Києва на підставі пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2019, повернув позовну заяву НАК «Нафтогаз України», оскільки визнав неповажними наведені позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду.
4. 20.12.2019 НАК «Нафтогаз України» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати  ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.09.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2019, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
5.  Верховний Суд ухвалою від 27.12.2019 відкрив касаційне провадження та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. 
ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
6. 13.06.2019 НАК «Нафтогаз України» звернулась до суду з позовом про визнання протиправними та нечинними окремих положень розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2017 № 720-р «Деякі питання опалювального сезону 2017/18», які стосуються НАК «Нафтогаз України».
Оспорюване розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2017 № 720-р «Деякі питання опалювального сезону 2017/18» набрало чинності 04.10.2017, опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» 13.10.2017. 
Пунктом 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2017 № 720-р встановлено з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального сезону 2017/18 року Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»:
укласти до 14.10.2017  договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, з дотриманням вимог Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016  № 357, та з дотриманням принципу недискримінації;
разом з операторами газотранспортних та газорозподільних мереж забезпечити протягом опалювального сезону 2017/18 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню;
прискорити укладення договорів про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ з теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, включеними до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».
Ухвалою від 17.07.2019 Окружний адміністративний суд міста Києва залишив без руху позовну заяву НАК «Нафтогаз України» та надав строк їй для усунення її недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із наданням відповідних доказів на підтвердження своєї позиції.
На виконання ухвали суду від 17.07.2019 НАК «Нафтогаз України» подала заяву про поновлення строку звернення до суду, у якій зазначила, що вона звернулась з адміністративним позовом у межах строків, встановлених КАС України з тих підстав, що розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2017 № 720-р «Деякі питання опалювального сезону 2017/18 року» є спеціальним підзаконним нормативним актом. Позивачем зазначено, що момент, коли НАК «Нафтогаз України»  вона дізналась про порушення своїх прав повинен обраховуватися не з дати набрання розпорядженням чинності або дати його публікації, а з дати, коли у зв`язку із прийняттям рішень Верховним Судом (зокрема, у справах № 904/9265/17, № 904/8966/17, № 904/9570/17, № 904/8963/17, № 922/4187/17) НАК «Нафтогаз України»  зазнала непередбачених фінансових витрат, виникнення яких викликано саме дією оспорюваного розпорядження Кабінету Міністрів України 04.10.2017 № 720-р «Деякі питання опалювального сезону 2017/18 року».
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, визнав неповажними викладені у заяві НАК «Нафтогаз України»  підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду та повернув позовну заяву.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Повертаючи позовну заяву НАК «Нафтогаз України» суд першої інстанції, з висновком якого погодися й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що оспорюване розпорядження є ненормативним правовим актом, тому в даному випадку застосовуються загальні правила щодо обчислення строку на звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів, наведені в частині другій статті 122 КАС України, які пропущені позивачем, а вказані НАК «Нафтогаз України» підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані судом неповажними.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
8. Касаційну скаргу НАК «Нафтогаз України»  обґрунтувала тим, що судами  першої та апеляційної інстанцій неправильно тлумачаться норми пункту 18 частини першої статті 4 КАС України щодо поняття нормативно-правовий акт, статті 49 Закону України від 27.02.2014 № 794-VII «Про Кабінет Міністрів  України» (далі - Закон № 794-VII) та частини другої статті 122 КАС України. Також НАК «Нафтогаз України» зазначає, що в даному випадку у питанні строків звернення до суду підлягає застосуванню частина третя статті 264 КАС України, яка поширюється на оскарження розпорядження Кабінету Міністрів України. При цьому позивач вказує на те, що на нормативний характер оспорюваного у цій справі  розпорядження як спеціального підзаконного акта неодноразово вказував Верховний Суд, зокрема у постановах від 06.09.2018 у справі № 904/9265/17, від 29.08.2018 у справі 904/8966/17, від 04.09.2018 у справі № 904/9570/17, від 03.10.2018 у справі № 904/8963/17.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
9. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України [далі - КАС України; в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справі»; далі - Закон № 460-IX )], колегія суддів виходить із такого.
10. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
11. Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
12. Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
13. Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
14. Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
15. Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень регламентовані статтею 264 КАС України, яка поширюється на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) розпоряджень Кабінету Міністрів України (крім рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу), а також визначає, що нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.
16. Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
17. Так, після пред`явлення позову, за правилами частин першої та другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
18. Документи, що додаються до позовної заяви визначені у статті 161 КАС України, згідно із частиною шостою якої у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
19. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини першої якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
20. При цьому, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).
21. Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
22. Так, у справі, яка розглядається НАК «Нафтогаз України» 13.06.2019 пред`явлено позов про визнання протиправним та нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2017 № 720-р, яке набрало чинності 04.10.2017  та опубліковано в офіційному виданні «Урядовий кур`єр» від 13.10.2017 №193.
23. На обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду скаржник зазначає, що оспорюване розпорядження є нормативно-правовим актом та в силу положень частини третьої статті 264 КАС України може бути оскаржений до адміністративного суду протягом всього строку його чинності.
24. З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої та третьої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.
25. Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України відповідно до Конституції України визначає Закон № 794-VII.
26. Так, частинами першою - третьою статті 49 Закону № 794-VII передбачено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.
Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.
Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.
27. Відповідно до частини восьмої  статті 49 Закону № 794-VII акт Кабінету Міністрів України може бути оскаржений до суду в порядку та у випадках, установлених законом.
28. При цьому, згідно із пунктом 18 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.
29. Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті (рішенні) особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).
30. За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.
31. Нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.
32. Натомість індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.
33. З огляду на викладене, нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує своєї дії фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням конкретних правовідносин.
34. Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 9901/520/19.
35. Як видно із розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2017  № 720-р «Деякі питання опалювального сезону 2017/18 року» вказаним актом відповідач встановлено окремі обов`язки ПАТ «НАК «Нафтогаз України», операторів газорозподільних мереж, Міністерства фінансів України, Обласних та Київської міської держадміністрації, а також надано рекомендації місцевим державним адміністрація і органам місцевого самоврядування.
36. Наведене свідчить, що оспорювані позивачем окремі положення  розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2017 № 720-р стосуються безпосередньо позивача а в інших частинах - обмеженого кола осіб, є персоніфікованим, при цьому не встановлюють жодних додаткових прав чи свобод, а містить положення виключно організаційно-розпорядчого характеру.
37. Таким чином, колегія судів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що оспорюване розпорядження від 04.10.2017  № 720-р Кабінет Міністрів України є актом індивідуальної дії, оскільки воно  не встановлювало, не змінювало та не припиняло загальних правил регулювання однотипних відносин, а дія положень оскаржуваного розпорядження є обмеженою у часі та застосовується виключно в період опалювального сезону 2017-2018 років, а після виконання вказаного розпорядження воно вичерпає свою дію.
38. З урахуванням наведеного колегія суддів приходить висновку про те, що положення частини третьої статті 264 КАС України щодо можливості оскарження нормативно-правового акта протягом всього строку його дії в даному випадку застосуванню не підлягають. Натомість на спірні відносини поширюються загальні строки звернення до адміністративного суду, визначені положеннями статті 122 КАС України.
39. Колегія суддів зазначає, що реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною поведінкою.
40. Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
41. Слід зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
42. З огляду на викладені обставини, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що наведені позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду є неповажними, оскільки ще в жовтні 2017 року НАК «Нафтогаз України» була обізнана про положення розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2017 № 720-р «Деякі питання опалювального сезону 2017/18 року», проте, до суду з даним позовом звернулася у червні 2019 року. Відтак, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції  про необхідність повернення позовної заяви на підставі пункту 9 частини четвертої статті 169  КАС України.
43. При цьому колегія суддів відхиляє посилання НАК «Нафтогаз України на те, що про порушене, на її думку, право їй стало відомо після  ухвалення Верховним  Судом постанов Верховного Суду (зокрема, у справах № 904/9265/17, № 904/8966/17, № 904/9570/17, № 904/8963/17, № 922/4187/17), у яких зроблено висновок про те, що постачання природного газу  виробнику теплової енергії для виробництва теплової енергії, у тому числі шляхом своєчасної видачі номінацій є обов`язком ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а не правом, оскільки зазначені зобов`язання у відповідача виникли не з моменту ухвалення судом касаційної інстанції відповідних рішень, а з моменту набрання чинності оспорюваним у цій справі розпорядженням.
44. Водночас, в рамках даних справ Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду не досліджувалась правова природа та характер розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2017 № 720-р як акта вищого органу у системі органів виконавчої влади.
45. Інших доводів про підстави для поновлення строку звернення до суду, які не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, скаржником не наведено.
46. За таких обставин, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції  обґрунтовано визнали неповажними причини пропуску звернення до суду та повернув даний позов, а колегія суддів не встановила порушення цими судами норм матеріального чи процесуального права. 
47. Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -  
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.09.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.11.2019 у справі №640/10758/19 - залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судді	А.І. Рибачук Л.Л. Мороз   А.Ю. Бучик