ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 р.	Справа № 480/122/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, повний текст складено 04.05.20 року по справі № 480/122/20
          за позовом      ОСОБА_1  
          до     ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 )                   
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити  дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), в якій просив суд першої інстанції:
-  визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати в день звільнення з військової служби та виключення із усіх видів забезпечення індексації заробітної плати ( грошового забезпечення) за період з 01.05.2016 року по 01.03.2018 року та з 01.04.2018 року по 17.11.2019 року, грошової компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік; 
- поновити  порушені права шляхом зобов`язання  нарахувати та виплатити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) за період з 01.05.2016 року по 01.03.2018 року та з 01.04.2018 року по 17.11.2019 року, грошової компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення; 
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити   середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата індексації заробітної плати, невиплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій) за період з 17.11.2019 року по день фактичного розрахунку.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на час виключення його із усіх видів забезпечення, відповідачем не було проведено повного розрахунку по грошовому забезпеченню, а саме не проведена та не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.05.2016 року по 01.03.2018 року та з 01.04.2018 року по 17.11.2019 року, невиплачена компенсація невикористаних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2019 року, виходячи з грошового забезпечення станом день звільнення з військової служби. Оскільки відповідачем були порушені його соціальні права щодо отримання індексації грошового забезпечення, грошової компенсації невикористаних днів додаткової відпустки, останній з метою поновлення порушених права змушений був звернутися до суду. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 в день звільнення з військової служби та виключення із усіх видів забезпечення, індексації заробітної плати ( грошового забезпечення) за період з 01.05.2016 року по 01.03.2018 року та з 01.04.2018 року по 17.11.2019 року, грошової компенсацію за невикористанні календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік;
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 ( військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити   ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.05.2016 року по 01.03.2018 року та з 01.04.2018 року по 17.11.2019 року, грошову компенсацію за невикористанні календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 ( військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 18.11.2019 року по 04.05.2020 у розмірі 61 336,80 грн. (шістдесят одна тисяча триста тридцять шість грн. 80 коп.).
ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 по справі №480/122/20 в частині: зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 18.11.2019 року по 04.05.2020 у розмірі 61 336,80 грн. (шістдесят одна тисяча триста тридцять шість грн. 80 коп.) та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення від 04.05.2020 по справі №480/122/20 винесено з порушенням норм процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню. Зазначає, що підставою для виплати передбаченого частиною 1 статті 117 КЗпП України відшкодування є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; невиплата нарахованих сум в день звільнення; відсутність спору щодо їх розміру (це щодо Частини 1 статті 116 КЗпП України). Підставою для виплати передбаченого частиною 2 статті 117 КЗпП України відшкодування є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими сумами, що стало підставою для виникнення спору, який вирішився на користь працівника (це щодо частини 2 статті 116 КЗпП). При цьому, саме орган який вирішує спір повинен зазначити про стягнення середнього заробітку або його частку. Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні. Зазначає, що в наказі про виключення позивача із списків частини від 15.11.2019 №561-ОС зазначено, які саме виплати нараховуються. З даним наказом позивач був обізнаний беззаперечно, на що вказує, те, що витяг з цього наказу,  який позивач долучає до позову. Більш того, наказ про виключення із списків частини позивача, який по суті є правовою підставою для здійснення нарахувань, пов`язаних із звільненням, не оскаржений позивачем. Зазначає, що скаржник перерахував грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку 02.04.2020          у розмірі 4798,46 грн., про що свідчить довідка №487 від 01.06.2020. Вважає, що враховуючи той факт, що за позицією позивача йому вчасно не виплачена лише частина коштів, на які він мав право при звільненні, обчисленню на його користь підлягає пропорційна частина відшкодування. Вказує, що  відповідно до довідки від 03.06.2020 №494 позивач при звільненні отримав 11111,00 грн. Сума, невчасно виплаченої компенсації за додаткову відпустку УБД становить 4798,46 грн. Вказує, що суддя у оскаржуємому рішенні від 04.05.2020 розрахував середній заробіток у розмірі 61336,80 грн., який явно не співмірний із розмірами нарахованої та виплаченої компенсації невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у розмірі 4798,46 грн.
Позивач, не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до ст.304 КАС України. 
          Учасники справи про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити. 
Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
          Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
          З урахуванням наведеної вище норми КАС України, враховуючи межі доводів та вимог апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції підлягає апеляційному перегляду в частині задоволення вимог про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 ( військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 18.11.2019 року по 04.05.2020 у розмірі 61 336,80 грн. (шістдесят одна тисяча триста тридцять шість грн. 80 коп.).
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що  позивач в проходив військову службу у 3-му прикордонному загоні імені Героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби. З 2019 року має статус учасника бойових дій (а.с. 7). 
Наказом від 17.10.2019 звільнений в запас. Наказом від 15.11.2019 №561-ОС виключений з 17.11.2019 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с. 11).
У період з 01.05.2016 по дату звільнення не отримував з 01.05.2016 по 01.03.2018 та з 01.04.2018 по 17.11.2019 індексація грошового забезпечення позивачу не виплачувалась, що не заперечується відповідачем у справі.
У 2019 році не отримував додаткову відпустку згідно Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту". Грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки при звільненні також виплачена не була .
Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати в день звільнення з військової служби та виключення із усіх видів забезпечення індексації заробітної плати ( грошового забезпечення) за період з 01.05.2016 року по 01.03.2018 року та з 01.04.2018 року по 17.11.2019 року, грошової компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік протиправною, звернувся до суду з позовом. 
Приймаючи рішення про задоволення вимог, зокрема, в частині зобов`язання   ІНФОРМАЦІЯ_3 ( військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 18.11.2019 року по 04.05.2020 у розмірі 61 336,80 грн. (шістдесят одна тисяча триста тридцять шість грн. 80 коп.), суд першої інстанції виходив з того, що в день виключення позивача із списків частини йому не були  виплачені усі належні до виплати кошти - індексація грошового забезпечення за період з 2016 року та компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, а тому  за таких обставин позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку у відповідності до приписів ст.117 КЗпП України. Отже, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. 
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Так, порядок проходження служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.
            Питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані КЗпП України.
            Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником. 
          Колегія суддів наголошує, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
                  Вказаний вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була висловлена в постанові від 04.12.2019 по справі №825/66/16.
                  Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
              Ураховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
       Вищевказаний висновком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах від 05.08.2020 р. по справі № 826/20350/16, від 15.07.2020 р. по справі            №824/144/16-а, від 31.10.2019 р. по справі № 2340/4192/18.
          Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
          Частинами 1,2 ст.117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
               При цьому, відповідно до правової позиції, яка була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 р. по справі №821/1083/17 під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
          За змістом п. 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 За статтею 47 Кодексу (КЗпП – прим.) роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу (КЗпП – прим.), а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу (КЗпП – прим.), тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
          Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 11.02.2021 року по справі №240/532/20 перебіг строку  позовної давності звернення працівника із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. 
          Оскільки строк звернення до суду щодо трудового спору (трудових правовідносин) розпочинається  саме з моменту фактичного розрахунку з особою, то відповідно саме з цього моменту виникають підстави для отримання останнім  середнього заробітку за час затримки у відповідному розмірі і саме з цього моменту виникає право позивача вимагати сплату сум такого заробітку.   Отже, вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки, які заявлені до моменту фактичного розрахунку з особою є передчасними. 
Колегія суддів зазначає, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення. Підставою ж для виплати передбаченого ст.117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився а користь працівника.
При цьому гарантоване в статті 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Вищевказаний  висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була висловлена в постанові від 12.02.2020 р. по справі №160/7402/18. 
Крім того, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
Колегія суддів зазначає, що оскаржуваним по даній справі рішенням суду першої інстанції в частині, яка не оскаржується сторонами по справі, було визнано  протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 в день звільнення з військової служби та виключення із усіх видів забезпечення, індексації заробітної плати ( грошового забезпечення) за період з 01.05.2016 року по 01.03.2018 року та з 01.04.2018 року по 17.11.2019 року, грошової компенсацію за невикористанні календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 ( військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити   ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.05.2016 року по 01.03.2018 року та з 01.04.2018 року по 17.11.2019 року, грошову компенсацію за невикористанні календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення.
Наведені вище компенсації (індексація заробітної плати (грошового забезпечення) та  грошової компенсацію за невикористанні календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій) станом на момент звернення позивача з позовом ще не були нараховані та  виплачені позивачу в порядку визначеному законодавством, а тому колегія суддів вважає, що у зв`язку з цим заявлені позивачем про зобов`язання відповідача  нарахувати та виплатити  йому середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні були фактично передчасними, оскільки не відбулося  нарахування та виплата вказаних компенсацій, тобто був відсутній фактичний розрахунок відповідача з  позивачем. 
При цьому, наявність в матеріалах справи довідки №487 від 01.06.2020 року Луганського прикордонний загін ім. Героя України полковника Євгенія Пікуса, відповідно до якої позивач отримав на картковий рахунок 02.04.2020 року грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку, як особа, що має статус учасника бойових дій за 2019 рік у сумі 4 798 грн. 46 коп.  ще не вказує на фактичний розрахунок відповідача з позивачем, тобто виплату всіх спірних сум, з урахуванням відсутності в  матеріалах даної справи доказів сплати відповідачем ОСОБА_1 сум індексації заробітної плати (грошового забезпечення). Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що позов пред`явлений до 02.04.2020 року. 
Крім того, посилання представника відповідача в судовому засіданні про сплату сум індексації  заробітної плати (грошового забезпечення) при звільнення позивача зі служби протирічить оскаржуваному рішенню суду першої інстанції в частині, яка не оскаржена в апеляційному порядку та не підтверджені матеріалами справи. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку суд першої інстанції задовольняючи вимоги позивача в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 18.11.2019 року по 04.05.2020 у розмірі 61 336,80 грн. (шістдесят одна тисяча триста тридцять шість грн. 80 коп.) дійшов передчасних висновків, що такі вимоги підлягають задоволенню, оскільки ці вимоги спрямовані на майбутнє, з урахуванням відсутності доказу фактичного розрахунку з позивачем. 
При цьому, колегія суддів звертає, що позивач не позбавлений права, з урахуванням вже наведених вище висновків Верховного Суду по справі №240/532/20, після  фактичного розрахунку ним  відповідачем, звернутися з відповідним позовом до суду про стягнення  з останнього середнього  заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. 
          Крім того, колегія суддів також звертає увагу, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 при вирішенні питання про зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Наведене вище, в межах спірних правовідносин по даній справі також вказує на передчасність заявлених позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити   середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата індексації заробітної плати, невиплата грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій) за період з 17.11.2019 року по день фактичного розрахунку, та відповідно висновку суду першої інстанції про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 18.11.2019 року по 04.05.2020 у розмірі 61 336,80 грн. (шістдесят одна тисяча триста тридцять шість грн. 80 коп.).
Доводи позивача в обґрунтування вимог щодо нарахування та виплати йому середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, з огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає необґрунтованими. 
З урахуванням наведеного, всі інші доводи не впливають на вирішення даної справи, з огляду на передчасність  задоволення судом першої інстанції наведених вище вимог. 
Враховуючи вищевикладене, колегія судів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 ( військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 18.11.2019 року по 04.05.2020 у розмірі 61 336,80 грн. (шістдесят одна тисяча триста тридцять шість грн. 80 коп.) з прийняттям в цій частині нового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1  належить відмовити. В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року по справі №480/122/20 підлягає залишенню  без змін. 
          Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
          Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
          Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.
          Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
          Частиною 2 ст.317 КАС України визначено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
          На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до вимог ст.317 КАС України є підставою для скасування судового рішення.
Оскільки, відповідно до п.1 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище, і позивач не був службовою особою, який у значенні вказаного вище Закону займав відповідальне або особливо відповідальне становище, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч.5 ст.328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених                   п.2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   задовольнити.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року по справі № 480/122/20  скасувати в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 ( військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 18.11.2019 року по 04.05.2020 у розмірі 61 336,80 грн. (шістдесят одна тисяча триста тридцять шість грн. 80 коп.).
Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. 
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року по справі №480/122/20 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий    З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено  01.03.2021 року