ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 березня 2021 року           справа №200/9342/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року (головуючий суддя І інстанції – Голуб В.А.), складене у повному обсязі 10 грудня 2020 року у м. Слов`янськ Донецької області, у справі № 200/9342/20-а за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                  ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради в якоу просила суд:
- визнати дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті їй щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату комунальних послуг в період з 16 серпня 2020 року по теперішній час, протиправними;
- зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за її заявою від 18 серпня  2020 року, а також у разі продовження її офіційного працевлаштування зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначати на усі наступні періоди відповідно до законодавства та заборонити відповідачу відмовляти позивачці у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання (а.с. 1-4).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату комунальних послуг в період з 16 серпня 2020 року. Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за її заявою від 18 серпня 2020 року у зв`язку з її працевлаштуванням. В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено (а.с. 60-64).
Не погодившись із судовим рішенням, Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що управління не має законних підстав для призначення позивачу допомоги, оскільки адресна допомога позивачу була призначена як працездатній непрацюючій особі та припинена відповідно до пункту 7 Порядку № 505 (а.с. 67-68).
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить копія паспорту громадянина України № НОМЕР_1 від 13 липня 2018 року, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №1443-1854727-2018 від 28 липня 2018 року, позивач зареєстрована з 30 березня 2011 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-8).
Позивач знаходиться на обліку внутрішньо переміщених осіб за адресою проживання: АДРЕСА_2 , про що свідчить довідка № 34827 від 02 листопада 2018 року (а.с.9).
Син позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився в місті Донецьк, про що 29 грудня 2010 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області складено актовий запис № 1101 та видано відповідне свідоцтво про народження дитини серія НОМЕР_3 (а.с.10).
ОСОБА_2 знаходиться на обліку внутрішньо переміщених осіб за адресою проживання: АДРЕСА_2 , про що свідчить довідка № 0000206254 від 02 листопада 2018 роек(а.с.12).
З 03 вересня 2018 року ОСОБА_1 працює у Товаристві з обмеженою відповідальність «СОЮЗ-ЮТАПС» інженером з проектно-кошторисної роботи, про що свідчить довідка № 819 від 05.10.2020 (а.с.13).
18 серпня 2020 року позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення державної щомісячної адресної допомоги особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с.39), на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі – Порядок № 505).
Згідно з повідомленням відповідача № 189 від 27 серпня 2020 року щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання була призначена позивачці на сім`ю з урахуванням п. п. 3, 7 Порядку № 505, а саме тільки на дитину ОСОБА_2 . 
У повідомленні зазначено, що ОСОБА_1 втратила право на допомогу, у зв`язку з працевлаштуванням після спливу двох місяців (а.с.14).
Суд зазначає, що спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача щодо не призначення позивачці щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі п. 7 Порядку № 505.
Частково задовольняючи  позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що управлінням неправомірно відмовлено позивачу у призначенні щомісячної адресної грошової допомоги, чим порушено його право на соціальний захист, гарантований Конституцією України.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішнього переміщення осіб» (далі - Закон №1706) , внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 Закону № 1706, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
З аналізу зазначеної норми вбачається, що статус внутрішньо переміщеної особи підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначає Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505 (далі - Порядок № 505).
Відповідно до п. 2 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.
За приписами п.3 Порядку №505, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах, зокрема, для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї). 
Якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім`ї або інформацією компетентного органу. 
Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. 
Особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога не призначається, крім осіб, які після припинення виплати грошової допомоги втратили працездатність.
Згідно з п. 7 Постанови № 505 якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (за виключеннями, до яких позивач не відноситься), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім`ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється. 
За змістом цієї норми вбачається, що грошова допомога у разі її припинення відповідно до пункту 7 цього Порядку не призначається лише на наступний строк, тобто чергові шість місяців.
При цьому, чинним законодавством не встановлено заборони на призначення такої допомоги особі в наступних шестимісячних періодах за відсутності обставин, які були підставами для припинення виплати допомоги.
З матеріалів адміністративної справи судами встановлено, що виплату вищезазначеної допомоги позивачці припинено з 10 червня 2015 року, шестимісячний термін закінчився 09.08.2015.
З 03 вересня 2018 року позивач працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «СОЮЗ-ЮТАПС».
Із заявою про призначення допомоги позивач звернувся у серпні 2020 року, відтак підстав для відмови у призначенні спірної допомоги на наступні (з моменту звернення) шість місяців у відповідача не має.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Пунктом 6 Порядку №505 передбачені виключні підстави, коли грошова допомога не призначається, а саме: будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що Порядком № 505 не встановлено жодного обмеження особи звернутись з новою заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Таким чином, з урахуванням пунктів 2, 3, 5, 6 Порядку № 505, грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі не працевлаштованої (безробітної) особи, а у  разі, якщо така особа працевлаштувалася і її статус не суперечить пунктам 2, 3, 5, 6 Порядку № 505, вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що такий підхід відповідає не тільки нормам Порядку № 505, але також відповідає меті надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, яка полягає в тому, що така допомога протягом послідових шестимісячних періодів надається всім внутрішньо переміщеним особам або сім`ям внутрішньо переміщених осіб, які працевлаштувалися на новому місці та не є власниками житлових приміщень, розташованих в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, або не мають на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Враховуючи все вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у призначенні щомісячної адресної грошової допомоги, чим порушено його право на соціальний захист, гарантований Конституцією України, відтак спірне рішення є таким, що підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення спірної в рамках даної справи допомоги сторонами не оскаржувалось, відтак, суд апеляційної інстанції не надає оцінку рішенню в цій частині.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -
    
                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради  - залишити  без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року у справі № 200/9342/20-а – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 15 березня 2021 року.

Судді                                                                                                         А.В. Гайдар
                                                                                                                 І.В. Геращенко
                                                                                                                 Г.М. Міронова