Постанова
Іменем України
18 березня 2021 року
м. Київ
 
справа №461/2321/20
провадження №61-16181св20  
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - приватне акціонерне товариство «Львівобленерго»,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 червня 2020 року у складі судді Волоско І. Р. та постанову Львівського апеляційного суду від 29 вересня          2020 року у складі колегії суддів Мельничук О. Я., Крайник Н. П., 
Ванівського О. М.,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду до приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» (далі - ПрАТ «Львівобленерго») з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 11 715,14 грн майнової шкоди та 1 100 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; зобов`язати відповідача відновити подачу електричної енергії в квартиру АДРЕСА_1 .
Позов мотивовано тим, що 25 січня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір про користування електричною енергією. Систематично в останній день місяця або в перші три дні наступного місяця позивач подавав показники електричного лічильника за адресою: АДРЕСА_2 , та здійснював оплату за використану електроенергію регулярним платежем з пенсійної картки. Проте, у лютому 2019 року отримав квитанцію із заборгованістю з 01 травня 2018 року по 01 лютого 2019 року в сумі                 201,24 грн. Відповідач безпідставно нарахував вказану суму заборгованості та відключив електропостачання до квартири за її несплату.
Безпідставним відключенням електропостачання до квартири позивачу завдано матеріальну шкоду на суму 11 715,14 грн, а також у зв`язку з такими діями відповідача він йому завдано моральної шкоди, розмір якої він оцінив в сумі 1 100 000 грн. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 11 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, у задоволенні відмовлено.
Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що припинення електропостачання було здійснено у порядку, встановленому діючими нормативними актами в сфері користування електричною енергією; законодавством не передбачена відповідальність у вигляді моральної шкоди для застосування у спірних правовідносинах, наявний спір не стосується недоліків такого товару, як електрична енергія. Позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження заподіяння йому моральної та матеріальної шкоди.
Позовна вимога про відновлення подачі електричної енергії задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_1 електропостачання припинено у передбаченому законом порядку з дотримання вимог діючих норм у сфері користування електричною енергією, а також з огляду й на те, що в квартирі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , самовільно поновлено електроживлення, що підтверджується актом від 14 квітня 2020 року про недопуск працівників ПрАТ «Львівобленерго» до вузла обліку електричної енергії.
Короткий зміст вимог касаційної скарги                                      
У касаційній скарзі ОСОБА_1 не погодився з висновками судів попередніх інстанцій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити позов. 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів є помилковими та ґрунтуються на неналежних і недопустимих доказах, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
У якості правової підстави касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Доводи касаційної скарги заявник обґрунтовує обставинами, на які посилався у позовній заяві та вважає, що суди неналежно оцінили зібрані у справі докази, безпідставно відмовили у задоволенні поданих ним заяв про витребування доказів, зокрема не витребувано з Галицького районного суду м. Львова справи №№ 461/7329/19, 461/4536/20, а також під час вирішення спору суди врахували докази, які є неналежними і недопустимими. Суди також безпідставно відхилили клопотання заявника про проведення огляду квартири за місцем її знаходження , а також огляд розподільного щитка.
Судами не враховано, що протиправність дій відповідача підтверджується належними і допустимими доказами, а саме: складання завідомо неправдивих актів від 23 січня 2019 року про недопуск, від 21 лютого 2019 року про недопуск, від 14 квітня 2020 року та попередження про припинення постачання електричної енергії від 22 лютого 2019 року; відключення квартири від електропостачання в порушення норм чинного законодавства, що є прямим причинним зв`язком для відшкодування майнової шкоди.
Суди попередніх інстанцій безпідставно відмовили у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди з посиланням на положення Закону України «Про ринок електричної енергії», статтю 714 ЦК України, визначених нормативними актами правил користування електричною енергією, пункт 3 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки у позовній заяві позивач посилався також і на загальні підстави відшкодування моральної шкоди, закріплені статтею 23 ЦК України, які виразилися в порушенні прав споживача, призвели до необхідності застосування додаткових зусиль для організації свого побуту та професійної діяльності, тобто позивачу була завдана моральна шкода у вигляді душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, що дає йому право на відшкодування такої шкоди.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ «Львівобленерго» заперечує проти доводів позивача та просить залишити ухвалені у справі рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.
Фактичні обставини, встановлені судами
25 січня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Львівобленерго» укладено договір про постачання електричної енергії.
Відповідно до квитанції за особовим рахунком позивача виявлена заборгованість за адресою: АДРЕСА_2 , за період з           01 травня 2018 року по 01 лютого 2019 року за спожиту електроенергію ОСОБА_1 в сумі 201, 24 грн. 
05 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся з інформаційним запитом на ім`я заступника начальника Львівських міських електромереж (далі - ЛМЕМ) про надання копії акту обстеження - зняття показників лічильника за адресою:            АДРЕСА_2 , та скаргою на ім`я начальника ЛМЕМ             ПрАТ «Львівобленерго» щодо проведення службової перевірки за фактом неналежного виконання своїх посадових обов`язків уповноваженими особами ЛМЕМ ПрАТ «Львівобленерго» та зобов`язання уповноважених осіб надати завірену належним чином копію акту від 23 січня 2019 року для подальшого внесення відомостей в ЄРДР.
04 березня 2019 року ОСОБА_1 надано відповідь, в якій зазначено про можливість узгодження дати та часу проведення контрольного огляду вузла обліку за адресою: АДРЕСА_2 , з Галицько-Сихівською групою відділу по роботі з побутовими споживачами та надати доступ до вузла обліку за зазначеною адресою. Надано копію акту від 23 січня 2019 року про виконання контрольного огляду зняття показників електричної енергії за адресою: АДРЕСА_2 , даний показник становить - 004925.
18 лютого 2019 року за заявою ОСОБА_1 , Галицьким відділом поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за частиною першою статті 366 КК України. 
21 лютого 2019 року, за адресою: АДРЕСА_2 , трьома уповноваженими представниками відповідача було складено акт про недопуск працівників ПрАТ «Львівобленерго» до вузла обліку електричної енергії та/або до електроустановок споживача, відповідно до якого працівників                              ПрАТ «Львівобленерго» не було допущено до вузла обліку електроенергії для виконання робіт, а саме: технічної перевірки засобу обліку.
04 березня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з інформаційним запитом до           ПрАТ «Львівобленерго» Львівські міські електричні мережі про надання повного найменування енергопостачальника - сторони договору від 25 січня 2016 року, на який отримано відповідь 11 березня 2019 року про те, що заявник може ознайомитись із запитуваною інформацією на веб-сайті              ПрАТ «Львівобленерго».
25 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з повторним інформаційним запитом до ПрАТ «Львівобленерго» за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 1, про надання повного найменування енергопостачальника - сторони договору від 25 січня 2016 року та завірену копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців енергопостачальника.
26 червня 2019 року ОСОБА_1 подано заяву до ПрАТ «Львівобленерго» Львівські міські електричні мережі про надання десятиденного строку на перерахування коштів, сплачених надлишково за користування електроенергією.
26 червня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву до Галицького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності невідомої йому особи, у зв`язку із відмовою останньою реєструвати його заяви в                                 ПрАТ «Львівобленерго». 
03 липня 2019 року ОСОБА_1 надано відповідь, що заявник може ознайомитись із запитуваною інформацією на веб-сайті                                          ПрАТ «Львівобленерго». 
11 липня 2019 року ОСОБА_1 подав скаргу голові ПрАТ «Львівобленерго» про проведення службової перевірки за фактом неналежного виконання своїх посадових обов`язків уповноваженими особами ПрАТ «Львівобленерго» щодо ненадання відповідей на інформаційні запити. 
15 липня 2019 року ОСОБА_1 надано відповідь, що з 01 січня 2019 року постачальником універсальної послуги (постачання електричної енергії побутовим споживачам) на території Львівської області є                                      ТзОВ «Львівенергозбут».
26 червня 2019 року ОСОБА_1 надійшло повідомлення про припинення подачі електричної енергії за неоплату та повідомлено, що подача електроенергії буде поновлена після подання в енергонагляд квитанції про сплату заборгованості і квитанції за повторне підключення.
02 вересня 2019 року позивач подав заяву до Франківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про притягнення до адміністративної відповідальності уповноважену особу           ЛМЕМ ПрАТ «Львівобленерго» щодо відмови реєстрації заяв.
03 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав письмову скаргу голові                             ПрАТ «Львівобленерго» про проведення службової перевірки за фактом неналежного виконання своїх посадових обов`язків уповноваженими особами ПрАТ «Львівобленерго» щодо відмови у реєстрації його заяв.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА                        
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.          
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
У справі, що переглядається, спірні правовідносини випливають з договірних відносин щодо постачання відповідачем електроенергії до помешкання позивача.
Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до частини першої та пунктів 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування збитків, відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.  
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини
При цьому встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.
Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.
Установлено, що 21 лютого 2019 року, за адресою:      АДРЕСА_2 , трьома уповноваженими представниками відповідача складено акт про недопуск працівників ПрАТ «Львівобленерго» до вузла обліку електричної енергії та/або до електроустановок споживача, відповідно до якого працівників ПрАТ «Львівобленерго» не допущено до вузла обліку електроенергії для виконання робіт, а саме: технічної перевірки засобу обліку.
У пункті1.4 (терміни) глави 1 розділу І Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого постановою НКРЕКП № 311 від 14березня 2018 року, в редакції від 14 березня 2018року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - ККОЕЕ) надано визначення, що сторона, відповідальна за ТКО (ВТКО) - це учасник ринку, який відповідає за організацію комерційного обліку електричної енергії в конкретній точці комерційного обліку; вузол обліку електричної енергії (вузол обліку, ВОЕ) - це сукупність обладнання та засобів вимірювальної техніки, змонтованих та з`єднаних між собою за встановленою схемою з метою забезпечення вимірювання та обліку електричної енергії в заданій точці вимірювання. Типовий ВОЕ складається з лічильника електричної енергії, трансформатора струму, трансформатора напруги, засобів захисту (автоматичні вимикачі або запобіжники), вторинних кіл струму і напруги та інших допоміжних засобів (тестового блока, перетворювачів імпульсів, блоків живлення тощо); характеристики складових ВОЕ мають бути достатніми для вимірювання електричної енергії з заданою періодичністю та похибкою; постачальник послуг комерційного обліку електричної енергії (ППКО) - це суб`єкт господарювання, який надає послуги комерційного обліку на ринку електричної енергії відповідно до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії" та цього Кодексу.
За змістом пункту1.7 глави 1 розділу X ККОЕЕ,у разі незабезпечення відповідальноюза точку комерційного обліку (ВТКО)та/або стороною, яка контролює об`єкт, на якому встановлений вузол обліку електричної енергії (ВОЕ), безперешкодного регламентованого доступу уповноваженим представникам контролюючих органів, постачальників послуг комерційного обліку (ППКО), з якими вона уклала договір, та/або представникам інших заінтересованих сторін, до власних електроустановок для контролю за рівнем споживання електричної енергії, проведення технічної перевірки обладнання ВОЕ, контрольного огляду та/або заміни ВОЕ цими представниками має бути оформлений відповідний акт про недопуск.
Пунктом 1.8 глави 1 розділу XККОЕЕ передбачено, що один екземпляр акта про недопуск має бути вручений під підпис ВТКО та/або стороні, яка контролює об`єкт, на якому встановлений вузол вимірювання, або відправлений поштовим зв`язком на вказану в договорі з ППКО юридичну адресу.
На виконання вимог пункту 1.8 глави 1 розділу X ККОЕЕ, позивачу поштовим засобом зв`язку направлено акт від 21 лютого 2019 року про недопуск та попередження № 1 від 22 лютого 2019 року про припинення постачання (розподілу) електричної енергії за адресою: АДРЕСА_2 .
У попередженні про припинення постачання (розподілу) електричної енергії у якості підстави зазначено акт про недопуск до розрахункового засобу обліку.
Пунктом 1.10 глави 1 розділу X ККОЕЕ передбачено, що у разі отримання ВТКО та/або суб`єктом, який контролює об`єкт, акта про недопуск поштою дата доступу узгоджується ним з ППКО/електропостачальником/ОСР за телефонами, зазначеними в цьому акті, або телефонами кол-центру.
Пунктом 1.11 глави 1 розділу X ККОЕЕ передбачено, що складений акт про не допуск є підставою для проведення відключення від електропостачання, якщо протягом 5 робочих днів від дня отримання акта про не допуск споживач не забезпечить представникам ППКО/електропостачальника/ОСР доступ до свого об`єкта для контрольного огляду лічильника та/або не узгодить з ними дату проведення зазначеного контрольного огляду).
Згідно з підпунктом 1 пункту 7.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП №312 від 14 березня 2018 року (далі - ПРРЕЕ), припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі недопущення уповноважених представників оператора системи до електроустановок споживача, пристроїв релейного захисту, автоматики і зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача.
Підпунктом 3 пункту 11.5.2 глави 11.5 розділу XI Кодексу системи розподілу, затвердженого постановою НКРЕКП №310 від 14 березня 2018 року (далі - КСР), визначено випадки припинення розподілу електричної енергії, зокрема за ініціативою ОСР у разі недопущення до електроустановок користувача, пристроїв релейного захисту, автоматики та зв`язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів обліку електричної енергії уповноважених посадових осіб органів виконавчої влади та/або ОСР, на яких покладено відповідні обов`язки згідно із законодавством України та/або договором.
Відповідно до підпункту 4 пункту 5.1.9 ПРРЕЕ, оператор системи не несе відповідальності за майнову шкоду, заподіяну споживачу або третім особам внаслідок припинення або обмеження у постачанні електричної енергії, та матеріальні збитки, які викликані: припиненням або обмеженням електропостачання, здійсненим у порядку, встановленому цими Правилами, та/або застосованим відповідно до законодавства України.
У зв`язку з неузгодженням зі сторони споживача дати доступу, 07 травня          2019 року відповідачем проведено вимкнення електропостачання за адресою: АДРЕСА_2 , про що представникам відповідача видано розпорядження від 07 травня 2019 року.
26 червня 2019 року працівниками ПрАТ «Львівобленерго» під час перевірки вимкнення електропостачання за адресою: АДРЕСА_2 , установлено наявність самовільного поновлення електроенергії в квартиру позивача, у зв`язку з чим здійснено повторне вимкнення електропостачання, про що видано розпорядження від 26 червня 2019 року. 
Посилання позивача на те, що підставою припинення подачі електричної енергії до його квартири стала несплата безпідставно нарахованої заборгованості не знайшли свого підтвердження та спростовані судами під час розгляду справи встановленими обставинами, за якими подача електричної енергії до квартири позивача за несплату не припинялася. Припинення подачі електричної відбулось 07 травня 2019 року через те, що            21 лютого 2019 року працівників ПрАТ «Львівобленерго» не було допущено до вузла обліку електроенергії для технічної перевірки, та повторно 26 червня 2019 року у зв`язку з самовільним підключенням до мережі. 
Установивши, що припинення електропостачання до квартири позивача здійснено у порядку встановленому Правилами роздрібного ринку електричної енергії, Кодексу комерційного обліку електричної енергії, та Кодексу систем розподілу, зокрема у зв`язку з недопуском працівників ПрАТ «Львівобленерго» до вузла обліку електроенергії для технічної перевірки та неузгодження дати доступу, при цьому, факт неправомірності таких дій ПрАТ «Львівобленерго» та їх невідповідність діючим нормам в сфері користування електричною енергією, не встановлений та належними і допустимими доказами не доведений, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено усіх складових деліктної відповідальності для відшкодування заявленої ним матеріальної та моральної шкоди.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання у касаційній скарзі на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки за встановлених у цій справі обставин та досліджених судами доказів, з урахуванням змісту заявлених в суді першої інстанції позовних вимог, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права до спірних правовідносин, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що суди допустили неправильне тлумачення наведених норм або застосували закон, який не підлягав застосуванню чи не застосували закон, який підлягав застосуванню. 
Зі змісту підстави оскарження судових рішень у справі, передбаченої пункту 3 частини другої  статті 389 ЦПК України вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору.
Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі вказаної норми крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи (схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 910/18531/19).
У справі, яка переглядається, колегія суддів, проаналізувавши зміст судових рішень з точки зору застосування норми права, яка стала підставою для розгляду позову та вирішення справи по суті, дійшла висновку, що судами були ухвалені рішення відповідно до встановлених ними обставин на підставі поданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер.
Тобто у даній справі судами досліджено докази та встановлені обставини на підставі яких суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки ці вимоги є недоведеними. 
За своїм змістом усі доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності їх переоцінки, зокрема, надання переваги поданим стороною позивача доказам та відхилення доказів, наданих відповідачем, які за доводами заявника є неналежними і недопустимими.
Вказані доводи не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки в силу вимог статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не може вдаватись до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вирішує питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
У даному випадку порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції не встановлено.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 червня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     В. С. Висоцька
 
      А. І. Грушицький
 
      І. В. Литвиненко