УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/6364/20 Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П. 
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Микитюк О.Ю., Трояновської Г.С.

за участю секретаря        Трикиши Ю.О.,        
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі  цивільну справу №296/6364/20 за позовом  ОСОБА_1    до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Івест-Кредо»  про  визнання  недійсним  кредитного договору та договору іпотеки, за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Івест-Кредо» на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 18 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Сингаївського О.П. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням заяви про поновлення строку позовної давності, просила: поновити їй строк позовної давності на подання позовної заяви; визнати недійсним кредитний договір про надання споживчого кредиту №44.29/24/06 від 11.10.2006, що укладений між нею та ВАТ «Кредитпромбанк», назву якого змінено на ПАТ «Кредитпромбанк»; визнати недійсним договір іпотеки (застави) №49.8/24/1264/06, що укладений 11.10.2006 між нею та ПАТ «Кредитпромбанк»; скасувати запис №5178246 про обтяження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 і внести дані в спеціальний розділ Державного Реєстру заборон та відчужень нерухомого майна; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер: 12060557 від 01.04.2014, щодо іпотекодавця ОСОБА_1 (державний реєстр іпотек, реєстраційний номер: 38779). В обґрунтування позову зазначала, що 11.10.2006 між ВАТ «Кредитпромбанк» та нею було укладено кредитний договір №44.29/24/06-Z, згідно якого банк відкрив ОСОБА_1 невідновлювану кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 500 000 доларів США строком по 10.10.2013 включно на умовах сплати процентів за користування кредитом 13,75% річних. В подальшому, 22.06.2007 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору, якою внесені зміни до договору, а саме зазначено, що банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 500 000 доларів США. Банк зобов`язався надавати позичальнику кредит на рахунок кредитної лінії згідно з письмовими заявками позичальника. 10.10.2007 між сторонами укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, якою також були внесені зміни до договору, а саме: змінено п.3.1 договору, відповідно до якого після зміни позичальник зобов`язався починаючи з листопада 2008 року забезпечувати погашення кредиту у період з 01 по 10 число (включно) кожного календарного місяця. Згідно п.3.2 кредитного договору, позичальник також зобов`язався сплачувати нараховані проценти за користування кредитом до 11-го числа кожного календарного місяця включно, а також 10.10.2013 або в день повного дострокового погашення кредитів. Крім того, 11.10.2006 між сторонами також було укладено договір іпотеки №49.8/24/1264/06, відповідно якого в забезпечення основного зобов`язання по кредиту надавалась квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 . Надалі, після заміни іпотеко-держателя, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. було посвідчено договір права відступлення права вимоги за борговим зобов`язанням по кредитному договору №44.29/24/06-Z, серія та номер 1134, виданий 20.05.2013, де після внесення запису до Державного реєстру заборон та відчужень іпотекодержателем став АТ «Дельта Банк». В подальшому 01.04.2014, індексний номер: 12060578, приватним нотаріусом Ковальчуком С.П. без рішення суду про заміну сторони, на етапі виконавчого провадження, було внесено запис про обтяження зазначеного нерухомого майна і іпотекодержателем зареєстровано ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО». При підписанні Договорів кредитування, іпотеки, позивач вважає, що було порушено її права, оскільки кредитний договір за своїм змістом і текстом не відповідав законодавству України, інтересам та її волі, що підтверджується Дослідним висновком ТОВ «Смарт Фінексперт» №121415/18 від 12.11.2018 року. В процесі дії строку договору, ПАТ «Кредитпромбанк» звернулось до ОСОБА_1 з листом про дострокове повернення кредиту, тобто, не чекаючи закінчення строку дії договору. Крім того, ПАТ «Кредитпромбанк» зафіксувало заборгованість в судовому порядку та поступився правом вимоги боргу та заміни сторони у судовому порядку АТ «Дельта Банк». В подальшому, після процедури банкротства АТ «Дельта Банк», борг перейшов до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО», яка внесла до Державного Реєстру Іпотек та заборон певну інформацію про обтяження, порушивши процедуру оформлення іпотеки, як договору забезпечення основного зобов`язання, як сторона зобов`язання (іпотекодержатель), яке процесуально може відбуватися виключно в судовому порядку. Про порушення свого права щодо введення її в оману банком при отриманні кредиту, а саме щодо істотних умов кредитного договору, ціни та відсоткової ставки, ОСОБА_1 дізналась на консультації у фахівця в сфері економіки та права з приводу роз`яснень, що викладені у дослідному висновку. Інформація, надана банком при кладенні договору була неповною та недостатньою для здійснення ОСОБА_1 свідомого вибору. Кредитний договір розроблявся саме банком, тому відповідальність щодо його змісту, повністю покладається на ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО», як правонаступника банка.
Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 18 грудня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк позовної давності на подання позову до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» про визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів і скасування обтяжень. Визнано недійсним кредитний договір про надання споживчого кредиту №44.29/24/06 від 11.10.2006, що укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк», назву якого змінено на ПАТ «Кредитпромбанк» (ФГВФО, ПАТ «Кредитпромбанк» та AT «Дельта Банк», до якого перейшли права за кредитною заборгованістю ліквідовані, згідно офіційних даних на сайті ФГФВО, на даний час правонаступником вказаних юридичних осіб є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО»). Визнано недійсним договір іпотеки (застави) №49.8/24/1264/06, що укладений 11.10.2006 між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк», назву якого змінено на ПАТ «Кредитпромбанк» (ФГВФО, ПАТ «Кредитпромбанк» та AT «Дельта Банк», до якого перейшли права за кредитною заборгованістю ліквідовані, згідно офіційних даних на сайті ФГФВО, на даний час правонаступником вказаних юридичних осіб є ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО») та скасовано запис №5178246 про обтяження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 із внесенням даних в спеціальний розділ Державного Реєстру заборон та відчужень нерухомого майна, а також, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, індексний номер: 12060557 від 01.04.2014, щодо іпотекодавця ОСОБА_1 (державний реєстр іпотек, реєстраційний номер: 38779). Стягнуто з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» в дохід державного бюджету України 2 522 грн 40 коп. судового збору.
В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія Івест-Кредо», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Зокрема вказує, що вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачі» на дату укладення оспорюваного договору не передбачали обов`язку банку надати детальне зазначення сукупної вартості кредиту в окремому документі. Положеннями ст.6 кредитного договору також окремо детально роз`яснений порядок нарахування процентів за даним договором. Постанова НБУ №168 від 10.05.2007 була прийнята через один рік після укладення кредитного договору, а тому банк жодним чином не міг керуватися даною постановою під час укладення кредитного договору. Крім того, строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання спірних договорів недійсними, сплив 11.10.2009 року. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11.10.2006 між ВАТ «Кредитпромбанк» (банк) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №44.29/24/06-Z, згідно якого банк відкрив останній невідновлювану кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 500 000 доларів США строком по 10.10.2013 включно на умовах сплати процентів за користування кредитом 13,75% річних. 
11.10.2006 між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №49.8/24/1264/06, відповідно якого в забезпечення основного зобов`язання по кредиту надавалась квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 
22.06.2007 між банком та позичальником було укладено додаткову угоду №1 до вказаного кредитного договору, якою внесені зміни до договору, а саме зазначено, що банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 500 000 доларів США. Банк зобов`язався надавати позичальнику кредит на рахунок кредитної лінії згідно з письмовими заявками позичальника.
10.10.2007 між банком та позичальником укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, якою також були внесені зміни до кредитного договору, а саме: змінено п.3.1 договору, відповідно до якого після зміни позичальник зобов`язався починаючи з листопада 2008 року забезпечувати погашення кредиту у період з 01 по 10 число (включно) кожного календарного місяця. 
Надалі, після заміни іпотекодержателя, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. було посвідчено договір відступлення права вимоги за борговим зобов`язанням по кредитному договору №44.29/24/06-Z, де після внесення запису до Державного реєстру заборон та відчужень іпотекодержателем став АТ «Дельта Банк». 
01 квітня 2014 року приватним нотаріусом Ковальчуком С.П. без рішення суду про заміну сторони, на етапі виконавчого провадження, було внесено запис про обтяження зазначеного нерухомого майна і іпотекодержателем зареєстровано ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО».
Після процедури банкрутства АТ «Дельта Банк», борг перейшов до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО», яка внесла до Державного Реєстру Іпотек та заборон певну інформацію про обтяження, порушивши процедуру оформлення іпотеки, як договору забезпечення основного зобов`язання, як сторона зобов`язання (іпотекодержатель), яке процесуально може відбуватися виключно в судовому порядку.
Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша стаття 229 ЦК України). 
Відповідно до п.1.4 кредитного договору банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 500 000 доларів США строком до 10 жовтня 2013 року.
Згідно п. 1.3. кредитного договору процентна ставка за кредитами дорівнює 13,75 (тринадцять цілих сімдесят п`ять сотих) процентів річних.
Пунктом 1.4. кредитного договору визначено, що для обліку нарахованих процентів за користування кредитами банк відкриває рахунок № НОМЕР_1 .
     Пунктом 1.6. кредитного договору встановлено, що у кожному випадку невиконанню (неналежного виконання) позичальником своїх зобов`язань за цим договором (відносно своєчасності та/або повноти сплати процентів і повернення кредитів), розмір процентної ставки збільшується на 0.25 (нуль цілих двадцять п`ять сотих) процентів річних, починаючи з розміру встановленого п. 1.3. цього договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором розмір процентної ставки збільшується з урахуванням збільшенню процентних ставок, зроблених раніше, відповідно до умов цього пункту  договору. Новий розмір процентної ставки встановлюється від дня, наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати свої зобов`язання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі.
Порядок нарахування процентів детально визначено розділом 6 кредитного договору №44.29/24/06-Z від 11.10.2006 року.
Так, відповідно до п. 6.1. кредитного договору розрахунок процентів за кредитами здійснюється на фактичну суму заборгованості за кредитами, починаючи з дня їх надання позичальнику.
Згідно з п. 6.2. кредитного договору проценти за користування кредитами нараховуються банком щомісячно в останній робочий день місяця та в день повного погашення кредитів позичальником за цим договором, але не пізніше строку, вказаного у пункті 1.1. цього договору.
У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами у строк, встановлений у пункті 1.1. цього договору, останнє нарахування процентів за користування кредитами здійснюється наступного робочого дня за датою, вказаною у пункті 1.1. цього договору, в подальшому проценти за користування кредитами не нараховуються.
Пунктом 6.3. кредитного договору визначено, що при нарахуванні процентів враховується фактична кількість календарних днів в розрахунковому періоді та 360 днів (для кредитів, наданих в іноземній валюті) або фактична кількість днів (для кредитів, наданих в національній валюті) в році. При розрахунку процентів враховується перший день та не враховується останній день користування кредитом.
Положеннями п. 3.1. кредитного договору, зокрема, встановлено, що позичальник зобов`язується, починаючи з листопада 2008 року, забезпечити погашення отриманого кредиту шляхом внесення готівкою або шляхом безготівкового перерахування зі свого поточного/карткового рахунку грошових коштів у валюті отриманого кредиту на рахунок, вказаний у п. 1.2. цього договору, у період з 01 по 10 число (включно) кожного календарного місяця, таким чином, щоб станом на «11»-те число календарного місяця не перевищувала суми, зазначені у графіку погашення заборгованості, наведеному в даному пункті.
Крім того, в п. 3.1. кредитного договору викладено і графік погашення заборгованості.
Пунктом 3.2. кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язується сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами до «11»-го числа кожного календарного місяця включно, а також «10» жовтня 2013 року або в день повного дострокового погашення кредитів шляхом внесення готівки у касу банку або безготівкового перерахування з свого поточного рахунку. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у пункті 1.4. цього договору.
   Встановлено, що під час укладення оспорюваного договору сторони в порядку статті 638   ЦК України узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними.
Зокрема, спірний кредитний договір містить мету надання кредиту, розмір процентів за користування кредитом, суму кредиту, строк, на який надається кредит, детальний розпис загальної вартості платежів за договором, можливість дострокового повернення кредиту та його умови. Уся інформація щодо істотних умов кредиту міститься в тексті підписаного сторонами договору, дана інформація є чіткою та зрозумілою.
Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 погодилась з метою його використання та встановленими умовами, в подальшому погашала кредитну заборгованість, та не зверталась до банку з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань, не заявляла жодних претензій з приводу того, що їй незрозумілі умови кредитного договору. 
       Посилання ОСОБА_1 на дослідний висновок ТОВ «Смарт Фінекспер» №121415 від 12 листопада 2018 року не спростовує обізнаність та погодження ОСОБА_1 з усіма умовами надання кредиту банком, у тому числі, із сукупною вартістю кредиту у вигляді реальної ставки за кредитним договором та сукупної вартості кредиту у вигляді абсолютного здороження кредиту.  
Крім того, кредитний договір досліджувався ТОВ «Смарт Фінекспер» на відповідність постанові Національного банку України №168 від 10.05.2007 року, незважаючи на те, що кредитний договір був укладений раніше, а саме 11 жовтня 2006 року. 
Доводи позивача про те, що банком була надана інформація, яка була неповною та недостатньою для укладення оспорюваного договору спростовуються вищевикладеними матеріалами справи.
За таких обставин, вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору від 11 жовтня 2006 року та похідного іпотечного договору є недоведеними, а тому не підлягають до задоволення.
Разом з тим, апеляційний суд встановивши відсутність підстав для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним в цілому, зазначає наступне. 
Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).
Так, у пункті 3.11 кредитного договору міститься положення, за яким позичальник зобов`язується сплатити комісію за касове обслуговування в розмірі 7500,00 грн на рахунок банку № НОМЕР_2 у день надання позичкових коштів.
За змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
        Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено законом.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним пункту 3.11 кредитного договору, щодо сплати комісії за касове обслуговування в розмірі 7500 грн., знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Між тим, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подав відзив у якому просив застосувати позовну давність ( а. с. 46-49).
       Згідно з статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.  
Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Із змісту заяви ОСОБА_1 про поновлення строку позовної давності вбачається, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва з неї стягнуто заборгованість за спірним кредитним договором.
Враховуючи те, що порушення сторонами вимог статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було допущено саме в момент укладення оспорюваного кредитного договору- 11 жовтня 2006 року, то саме в цей момент ОСОБА_1 була обізнана про умови кредитного договору, зокрема пункту 3.11 договору щодо сплати комісії за касове обслуговування в розмірі 7500 грн., а не з часу отримання дослідного висновку ТОВ «Смарт Фінекспер» №121415 від 12 листопада 2018 року, як зазначала ОСОБА_1 в заяві про поновлення позовної давності для звернення до суду.
У зв`язку з наведеним, апеляційний суд визнає причини пропуску звернення до суду неповажними та відмовляє у задоволенні заяви про поновлення строку позовної давності.
Оскільки з позовом до суду ОСОБА_1 звернулася лише у липні 2020 року, то апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду, визначений статтею 257 ЦК України без поважних причин. 
За наведених обставин, апеляційний суд відмовляє в задоволенні  позовних вимог про   визнання  недійсним п.3.11 кредитного договору за  пропуском позовної давності  про  застосування якої заявлено відповідачем.
В іншій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. 
Що стосується порушення судом першої інстанції правил виключної підсудності, то апеляційний суд зазначає наступне.
  Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
З матеріалів справи вбачається, що однією з позовних вимог ОСОБА_1 є визнання недійсним іпотечного договору, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .
Згідно ст.378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).
       Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.
Оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач без поважних причин не заявив про непідсудність справи Корольовському районному суді м. Житомира, тому з врахуванням правил ст.378 ЦПК України відсутні підстави для скасування судового рішення та направлення справи за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.
       З огляду на те, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», а тому судовий збір сплачений відповідачем в розмірі 3 783 грн 60 коп. компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч.6 ст.141 ЦПК України). 
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Івест-Кредо» задовольнити.
Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 18 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
В задоволенні позову   ОСОБА_1    до товариства з обмеженою відповідальністю  «Фінансова компанія Івест-Кредо»  про  визнання  недійсним п.3.11 кредитного договору  відмовити за пропуском позовної давності.
В решті задоволення позовних вимог відмовити за безпідставністю.
Компенсувати товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Івест-Кредо»  судові витрати в розмірі 3 783 грн 60 коп. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути  оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 18 березня 2021 року.

Головуючий 

Судді