Провадження № 33/4820/62/21 
Справа № 688/3223/20 Головуючий в 1-й інстанції Стаднічук Н. Л. 
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Кулеша Л. М. 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2021 року м. Хмельницький

Суддя Хмельницького апеляційного суду Кулеша Л.М., з участю секретаря судового засідання Цугель А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника Ткача В.В., в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2020 року, –

в с т а н о в и л а:

Цією постановою  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420,40 грн.   
За постановою суду,  11 листопада 2020 року о 00.51 год.  ОСОБА_1 в м.Шепетівка, по вул.Судилківська, керував автомобілем «Renault Duster», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (нестійка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя) та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським на місці зупинки та в закладах охорони здоров`я, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись із таким рішенням, захисник Ткач В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, провадження по справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Стверджує, що суд розглянув справу без належного повідомлення ОСОБА_1 , чим порушив його права на захист та доступ до правосуддя, крім того копія протоколу не вручалась, тому відмова в отриманні цього протоколу є недостовірною, і протокол не може бути визнаний допустимим доказом в даній справі.
Вважає, що відеозапис, який долучений до справи, є недопустимим доказом, так як постійно переривається, що є порушенням вимог п.3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 року №100.
Апелянт стверджує, що від огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 не відмовлявся, в поясненнях свідків не зазначено такої обставини, а в протоколі хоч і є підписи двох свідків, в дійсності був лише один свідок, і всупереч проханням ОСОБА_1 , залучити ще одного свідка, поліцейський запропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки. ОСОБА_1 змушений був відмовитися, тоді поліцейський запропонував їхати в медичний заклад для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, але відсутність двох свідків, що є недотриманням встановленої процедури, змусила його відмовитися від проходження такого огляду в медичному закладі. З відеозапису, який хоч і є недопустимим доказом, вбачається, що свідків не було під час того, як ОСОБА_1 пропонували поліцейські пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та при складанні протоколу.

Крім того, в матеріалах справи не зазначено яким приладом мав проводитися огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 та чи був такий прилад у працівників поліції. На пропозицію надати належні документи на такий прилад та його повірку, поліцейський проігнорував прохання водія.
Також апелянт зазначає, що водія ОСОБА_1 працівники поліції не відсторонили від подальшого керування автомобіля, що в сукупності свідчить про невідповідність дій поліцейського.
Суд першої інстанції не викликав зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення двох свідків і не допитав, тому письмові пояснення зазначених свідків не можна вважати доказами по справі, на які суддя посилається у рішенні, не обгрунтовуючи їх, що є безумовною підставою для скасування даного рішення.
Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 має єдине джерело доходу для існування, працюючи водієм, згідно трудової книжки, тому позбавлення його водійських прав залишить його сім`ю без доходів, буде сприяти погіршенню матеріального становища.
Перевіривши матеріали справи та доводи, наведені в апеляційній скарзі, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до п.2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти, в установленому порядку, медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП наступає, у тому числі, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд першої інстанції, при встановленні обставин правопорушення, вирішенні питання про наявність події і складу правопорушення в діях ОСОБА_1 , доведеності його вини, зазначених вимог закону дотримався.
Суддя місцевого суду прийшов до обґрунтованого висновку про повне доведення вини ОСОБА_1 у скоєнні ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння, при викладених у постанові обставинах.
Так, з даних протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №485701 від 11.11.2020 року слідує, що 11.11.2020 року о 00 год.51 хв. в м.Шепетівка, по вул.Судилівська, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Renault Duster», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку,  в присутності двох свідків, відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР, за  що відповідальність, передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1).
З пояснень свідків  ОСОБА_2  (а.с.5) та   ОСОБА_3  (а.с.6), слідує, що вони були очевидцями того, як ОСОБА_1 відмовився пройти перевірку для визначення стану сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі і були присутніми при складанні протоколу.
Від письмових пояснень водій ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення відмовився.
Ці обставини адміністративної справи давали суду підстави дійти висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів,  ОСОБА_1  та його захисником  не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а тому законні підстави для їх відхилення у суду відсутні.
З переглянутого апеляційним судом відеозапису вбачається, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , був зупинений працівниками поліції, так як він порушив ПДР, здійснив заїзд на пішохідний тротуар. При спілкуванні з поліцейськими, в останніх виникла підозра, що ОСОБА_1 перебуває з ознаками алкогольного сп`яніння, тому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу. Водій ОСОБА_1 , відмовляючись виходити з автомобіля, стверджує, що не пив і згідний продути прилад Драгер. Поліцейські зачитують йому права та пояснюють, що буде складено протокол про адміністративне правопорушення щодо нього, але ОСОБА_1 не вживає ніяких дій для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на неодноразові пропозиції поліцейських пройти огляд у встановленому порядку, пояснює що пройде такий, але не зараз, та просить запросити свідків. Працівники поліції вказують ОСОБА_1 на присутність двох свідків, але останній не дає відповіді, чи буде проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, тому такі дії поліцейські розцінили як його відмову і склали протокол про адміністративне правопорушення в присутності двох свідків.
Доводи апелянта про те, що відеозапис, який долучений до справи, є недопустимим доказом, так як постійно переривається, що є порушенням вимог п.3.5 розділу ІІІ Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НП України від 03.02.2016 року №100, не можуть бути враховані з наступних підстав.
Згідно запису відеофіксування вчиненого правопорушення чітко видно, що на місці зупинки автомобіля, в присутності двох свідків, ОСОБА_1 було неодноразово запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, який не відмовлявся та не виявляв дій, направлених на бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. Проте, в подальшому ОСОБА_1 дії були розцінені працівниками поліції як відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Підстав для визнання відеозапису недопустимим доказом немає, позаяк він отриманий поліцейським відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», і з нього вбачаються фактичні обставини вчинення ОСОБА_1 правопорушення, викладеного в протоколі складеного щодо нього.
Твердження апелянта про те, що в поясненнях свідків не зазначено його  відмови від огляду на стан алкогольного сп`яніння, а в протоколі хоч  і є підписи двох свідків, в дійсності був лише один свідок,  апеляційний суд розцінює, як намагання таким чином, ОСОБА_1 уникнути адміністративної відповідальності, оскільки з відеозапису вбачається присутність двох свідків, в їх письмових поясненнях зазначена їх присутність при відмові водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку та складанні протоколу щодо нього.
Обставини фактичної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння зафіксований на вказаному відеозаписі, а тому, не допит свідків в судовому засіданні, не є істотним порушенням вимог закону, які б були підставою для скасування судового рішення, так як його винуватість у вчиненні цього правопорушення підтверджується сукупністю інших доказів.
Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи не зазначено яким приладом мав проводитися огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 та чи був такий прилад у працівників поліції, не спростовує відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі. 
Переконання апелянта, що водія ОСОБА_1 працівники поліції не відсторонили від подальшого керування автомобіля, що в сукупності свідчить про невідповідність дій поліцейського, є незначним порушенням, але не спростовує вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи, дана належна оцінка особі ОСОБА_1 , правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про доведеність його вини у порушенні вимог п. 2.5 ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладене на  ОСОБА_1 , адміністративне стягнення відповідає вимогам ст. 33 КУпАП, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення особи притягнутої до адміністративної відповідальності та запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень.
З урахуванням наведеного, підстав для скасування постанови у межах апеляційної скарги не вбачається. 
Керуючись ст.289, ст.294 КУпАП, суддя-

п о с т а н о в и л а:

Постанову Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника – без задоволення.
Постанова апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького
апеляційного суду                                        Кулеша Л.М.