Ухвала
 
03 березня 2021 року
м. Київ
справа № 655/214/19
провадження № 61-3139ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,  
 
розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року у справі за позовом   ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопереробне підприємство «Зерно Таврії» про стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопереробне підприємство «Зерно Таврії» (далі - ТОВ «ЗП «Зерно Таврії»), в якому просила стягнути з ТОВ «ЗП «Зерно Таврії» компенсацію за невикористані щорічну та додаткову відпустки в сумі 3 539,96 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9 214,40 грн, всього - 12 754,36 грн.
 
Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 06 жовтня 
2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «ЗП «Зерно Таврії» про стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.
 
Постановою Херсонського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 06 жовтня 2020 року в частині відмови 
у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано, ухвалено у вказаній частині нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ТОВ «ЗП «Зерно Таврії» у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «ЗП «Зерно Таврії» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2 652 грн (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов`язкових платежів).
У іншій частині рішення Горностаївського районного суду Херсонської області 
від 06 жовтня 2020 року залишено без змін.
 
23 лютого 2021року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Херсонського апеляційного суду 
від 09 грудня 2020 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити вказане судове рішення та стягнути з ТОВ «ЗП «Зерно Таврії» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 9 214,40 грн.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково вказав 33 дні затримки розрахунку замість 52 днів та зазначив середній заробіток  
в розмірі 108,38 грн замість 177,20 грн.
Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску 
з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що постанову Херсонського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року вона отримала поштою 29 січня 2021 року, що підтверджено належними доказами.
За таких підстав строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ,        від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу 
в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) - 2 270, 00 грн.
 
Предметом спору у цій справі є вимоги майнового характеру, а саме: стягнення компенсації за невикористані щорічну та додаткову відпустки в сумі 3 539,96 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9 214,40 грн, всього - 12 754,36 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 227 000,00 грн.
 
Отже, справа № 655/214/19 не є справою з ціною позову, що перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 655/214/19 
є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 
2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
 
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена 
в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, 
а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано 
на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1  подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання  ОСОБА_1  про поновлення строку касаційного оскарження задовольнити. Поновити  ОСОБА_1 процесуальний строк для подачі касаційної скарги.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Херсонського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року у справі за позовом   ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопереробне підприємство «Зерно Таврії» про стягнення грошової компенсації за невикористані відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     Г. В. Коломієць 
                                                                                                           Б. І. Гулько 
                                                                                                           Д. Д. Луспеник