П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/2186/20	

 	Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.                               Дата і місце ухвалення: 16.10.2020р., м. Херсон                                                                                                    	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –   Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Херсонській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Херсонській області в якому просив суд:
- визнати протиправною відмову відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за весь період проходження служби з 01.08.1994р. по 01.01.2020р., викладену в листі від 03.02.2020р. №71/22/68-702;
- зобов`язати Управління СБУ в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за весь період проходження служби з 01.08.1994р. по 01.01.2020р.;
- визнати протиправною відмову відповідача щодо здійснення перерахунку грошового забезпечення позивача, викладену в листі від 31.01.2020р. №71/22/68-654;
- зобов`язати Управління СБУ в Херсонській області здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2018р. по 05.02.2020р., виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, обрахованого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з Додатками 1, 14 та виплатити недоплачений розмір грошового забезпечення;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу 9847,27 грн. недоплаченого розміру премії за березень 2018 року;
- зобов`язати Управління СБУ в Херсонській області після проведення перерахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 , видати оновлену довідку про розмір грошового забезпечення для призначення (обчислення) пенсії;
- стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10  000,00 грн.   
Позов обґрунтовував тим, що в порушення вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991р. та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ №1078 від 17.07.2003р., у період проходження служби в органах Служби безпеки України з 01.08.1994р. по 05.02.2020р. відповідачем не здійснювалося нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 , незважаючи на те, що посадовий оклад, оклад за військове звання та грошове забезпечення позивача змінювалися у 2001, 2009, 2011, 2014 та 2018 роках. Також, позивач посилався на те, що Управління СБУ в Херсонській області нараховувало йому грошове забезпечення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2018р. без урахування норм примітки до додатку 1 та додатку 14 Постанови КМУ №704 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. по справі №826/6453/18, що призвело до зменшення грошового забезпечення ОСОБА_1 . Крім того, неправильне визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням призвело до неправильного визначення розміру надбавки за вислугу років, оскільки остання встановлюється у відсотковому значенні до посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням (Додаток 16 до постанови КМУ №704), а також інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення. Посилався позивач і на те, що йому встановлена премія у підвищеному розмірі, однак премію за березень 2018 року йому виплачено в розмірі 3550,40 грн., що менше на 9847,27 грн. від встановленого. Такими діями Управління СБУ в Херсонській області спричинило ОСОБА_1 моральну шкоду, яку останній оцінює в розмірі 10  000,00 грн. 
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову Управління СБУ в Херсонській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 24.04.2017р. по 01.03.2018р., викладену в листі від 03.02.2020р. №71/22/68-702.
Зобов`язано Управління СБУ в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження служби з 24.04.2017р. по 01.03.2018р.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 16.10.2020р. у відповідній частині, з прийняттям нового судового рішення – про задоволення позову у повному обсязі.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору в частині вимог щодо визнання протиправною відмови відповідача у здійснені перерахунку грошового забезпечення позивача, викладеної у листі від 31.01.2020р. №71/22/68-654,  суд першої інстанції виходив з того, що скасування в судовому порядку п.6 Постанови КМУ №103 не впливає на рішення суду у даній справі, оскільки до 29.01.2020р. вказана норма була чинною. Однак, судом першої інстанції залишено поза увагою, що ОСОБА_1 звільнився зі служби 05.02.2020р., в той час як положення Постанови КМУ №704, які обмежували розмір його посадового окладу, були чинним до 29.01.2020р. Таким чином, за твердженнями апелянта, грошове забезпечення позивача за період з 29.01.2020р. по 05.02.2020р.  має бути збільшено.
Також, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що премію позивачу за березень 2018 року нараховано та виплачено у квітні 2018 року у встановленому розмірі. Зведена відомість сум грошового забезпечення за березень 2018 року для зарахування на картрахунки станом на 06.04.2018р. та платіжне доручення №312 від 11.04.2018р. свідчать лише про загальний розмір грошового забезпечення, виплаченого ОСОБА_1 . При цьому, довідкою про розмір грошового забезпечення позивача  за період з травня 2017 року по лютий 2020 року від 28.08.2020р. №71/22/68-4917, наданою відповідачем, не підтверджується виплата ОСОБА_1 премії за березень 2018 року в розмірі 13397,67 грн. За березень 2018 року позивачу виплачено премію в сумі 3550,40 грн. 
Посилається апелянт і на те, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в задоволенні його вимог щодо стягнення з Управління СБУ в Херсонській області на користь позивача 10  000,00 грн. моральної шкоди. Судом не враховано посилання позивача, що допущені відповідачем щодо нього протиправні дії спричинили погіршення стану здоров`я, загострення захворювань, отриманих під час проходження служби, та, в кінцевому результаті, встановлення ОСОБА_1 3 групи інвалідності.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та учасниками справи не заперечується, що   ОСОБА_1 проходив службу в регіональних підрозділах Служби безпеки України на офіцерських посадах. 
Наказом від 22.07.1994р. №75-ос ОСОБА_1 прийнятий на службу в Управління СБУ в Луганській області.
Згідно наказу від 16.01.2017р. №3-ос позивача зараховано на службу до ГУ СБУ в АР Крим (з дислокацією у м.Херсоні).
Наказом начальника Управління СБУ в Херсонській області від 26.04.2017р. №241-ос підполковника ОСОБА_1 з 24.04.2017р. призначено старшим оперуповноваженим в особливо важливих справах (підполковник) 3 сектору відділу Управління СБУ в Херсонській області.
Наказом Служби безпеки України від 28.12.2019р. №1845-ОС позивача звільнено з військової служби у запас СБУ.
Відповідно до наказу начальника Управління СБУ в Херсонській області від 05.02.2020р. №42-ос/дск підполковника ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах (підполковник) 1 сектору відділу, виключено зі списків особового складу за пп. «а» п.61, пп. «а» (за станом здоров`я - непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час) п.2 ч.6 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у запас Служби безпеки України 06.02.2020р.
ОСОБА_1 , вважаючи, що при звільненні з  військової служби Управління СБУ в Херсонській області здійснило розрахунок з ним не у повному обсязі (не сплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.1994р. по 01.01.2020р.; грошове забезпечення за період з 01.01.2018р. по 05.02.2020р. обраховано з порушеннями норм законодавства; виплачено премію за березень 2018 року не у повному розмірі), звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, визнав лише обґрунтованими доводи позивача про протиправність відмови Управління СБУ в Херсонській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 24.04.2017р. по 01.03.2018р., викладеної в листі від 03.02.2020р. №71/22/68-702. Що ж до вимог позову про зобов`язання Управління СБУ в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.1994р. по 23.04.2017р. включно, то суд першої інстанції зазначив, що в даний період позивач службу в Управлінні СБУ в Херсонській області не проходив, у зв`язку з чим у відповідача відсутній обов`язок у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за вказаний період.
ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржив, а тому, на підставі ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції не переглядає рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
Відмовляючи в задоволенні вимог позову щодо визнання протиправною відмови відповідача щодо здійснення перерахунку грошового забезпечення позивача, викладеної в листі від 31.01.2020р. №71/22/68-654, та зобов`язання УСБУ в Херсонській області здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2018р. по 05.02.2020р., суд першої інстанції виходив з того, що згідно з вимогами постанови КМУ  №704 (в редакції постанови КМУ №103), яка була чинною станом на час виникнення спірних правовідносин, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018р., а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується. При цьому, суд першої інстанції не прийняв до уваги посилання позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. у справі №826/6453/18, якою визнано протиправним та скасовано п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», зазначивши, що п.6 постанови КМУ №103 втратив чинність з 29.01.2020р. і до вказаної дати вказана норма була чинною та обов`язковою для застосування відповідачем.
Надаючи правову оцінку такими висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, Управління СБУ в Херсонській області здійснило нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2018р. по 05.02.2020р. шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017р.
Позивач вважає, що грошове забезпечення мало бути обраховано, виходячи з 50% від мінімальної заробітної плати станом на 1 січня календарного року, так як цей показник є мінімальною межею, визначеною законодавчими актами, для проведення розрахунку.
У зв`язку з цим, 30.01.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Управління СБУ в Херсонській області із рапортом щодо перерахунку розміру його грошового забезпечення.
Листом від 31.01.2020р. №71/22/68-654 Управління СБУ в Херсонській області відмовило позивачу у здійсненні перерахунку, зазначивши, що з 01.03.2018р. грошове забезпечення військовослужбовців СБУ  здійснюється відповідно до положень постанови КМУ №704 від 30.08.2017р., пунктом 4 якої встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму  для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт. Прожитковий мінімум на даний час постановою КМУ №704 закріплено у розмірі, встановленому Законом України «Про Державний бюджету України на 2018 рік» станом на 01.01.2018р.  та до сьогодні не змінювався.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність такої відмови відповідача. 
Так, вимогами п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018р. за №103 (далі – Постанова №103, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».30.08.2017р. 
Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017р. №704, яка набрала чинності 01.01.2018р. (далі - Постанова №704), встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови №704 (в редакції, чинній до 24.02.2018р.) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Постановою №103 (набрала чинності 24.02.2018р.) до Постанови №704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 було викладено у новій редакції, а саме: «установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Тобто, вказаною постановою КМУ виключено вимогу щодо обрахування посадових окладів виходячи із розрахункової величини 50% розміру мінімальної зарплати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
При цьому, зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови №704 не був приведений у відповідність з нормою пункту 4 цієї ж постанови.
Згідно з Постановою №704 (в редакції Постанови №103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018р., а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.
Такі ж правила діють при визначенні грошового забезпечення для перерахунку пенсій особам, звільненим з військової служби.
Щодо доводів позивача про те, що у постанові Кабінету Міністрів України 30.08.2017р. №704, що регулює грошове забезпечення військовослужбовців, існує юридична колізія між пунктом 4 Постанови та приміткою 1 Додатку 1, приміткою до Додатку 14 до вказаної Постанови №704, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.49 Закону України від 27.02.2014р. №794-VII «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.
Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України (ч.2 ст.49 Закону).
Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України є нормативно-правовим актом Уряду України.
Нормативно-правовий акт - офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженими на це суб`єктами нормотворчості у визначеній формі та за встановленою процедурою, спрямований на встановлення, зміну або скасування норми права.
Іншими словами, нормативно-правовий акт - це документ, прийнятий у визначеному порядку компетентним органом публічної влади, у якому містяться норми права. У правовій системі України нормативно-правовий акт є основним джерелом права.
Отже, за загальним правилом, примітка застосовується законодавцем для супроводу та зв`язку з нормою права, якої вона стосується. Тобто, примітка повинна бути у безпосередньому зв`язку з нормою, в даному випадку п.4 постанови КМУ №704, і не повинна суперечити змісту основної норми, яку вона супроводжує.
Відповідно до пп.2 п.20 Правил підготовки проектів актів Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06.09.2005р. №870, до змісту проекту положення або іншого нормативно-правового акта, який передбачається затвердити постановою, встановлюються такі вимоги, зокрема, стосовно структури проекту документа: - в окремих випадках допускається, як виняток, застосування примітки (зноски) без нормативних положень.
Таким чином, колегія суддів зауважує, що Примітка, як складова частина нормативно-правового акту, не може містити в собі нормативних положень.
За наведених обставин, колегія суддів зазначає, що Примітка у Додатку 1 та Додатку 14 постанови КМУ №704 не може мати нормативного характеру, відтак, застосуванню у спірних правовідносинах підлягають саме положення основної норми постанови КМУ №704 - пункт 4, яка має нормативний характер, тобто містить правила поведінки для невизначеного широкого кола осіб.
Скасування постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. у справі №826/6453/18, яка набрала законної сили 29.01.2020р., п 6 Постанови Кабінету Міністрів України №103 не впливає на рішення суду у даній справі, оскільки до 29.01.2020р. вказана норма була чинною та обов`язковою для застосування відповідачем.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції залишено поза увагою, що ОСОБА_1 звільнився зі служби 05.02.2020р., в той час як положення Постанови КМУ №704, які обмежували розмір його посадового окладу, були чинними до 29.01.2020р. Таким чином, за твердженнями апелянта, грошове забезпечення позивача за період з 29.01.2020р. по 05.02.2020р.  має бути збільшено.
Колегія суддів не приймає до уваги такі посилання апелянта, оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020р. у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови №704. 
Тобто, пункт 6 Постанови №103 втратив чинність 29.01.2020р., проте сама Постанова №704 викладена в редакції Постанови №103, де в пункті 4 зазначено: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
З урахуванням викладеного, відповідач керувався чинною Постановою №704 та вказаною нормою (пунктом 4), яка є обов`язковою для застосування, оскільки іншої не існує, а попередня не може бути відновлена судом.
За загальним правилом, визнання таким, що втратив чинність, нормативного акта чи його скасування не поновлює дію актів, які ним скасовані або визнані такими, що втратили чинність; дія нормативного акта поновлюється шляхом прийняття аналогічного нового акта або нового акта, що містить спеціальну норму про відновлення дії попереднього акта та визначення спеціального порядку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №870 від 06.09.2005р.
Більше того, пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016р. №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01.01.2017р., установлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправною відмови Управління СБУ в Херсонській області щодо здійснення перерахунку грошового забезпечення позивача, викладеної в листі від 31.01.2020р. №71/22/68-654, та зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок за період з 01.01.2018р. по 05.02.2020р. 
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити 9847,27 грн. недоплаченого розміру премії за березень 2018 року, то відмовляючи в її задоволенні суд першої інстанції, за наслідками дослідження розрахункових відомостей, зведених відомостей сум для зарахування на картрахунки, платіжних доручень від 12.01.2018р. №19, від 12.02.2018р. №102 та від 14.03.2018р. №191, встановив, що у квітні 2018 року позивачу відповідачем нараховано та виплачено премію в сумі 13397,67 грн. за березень 2018 року.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи,  наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Управління СБУ в Херсонській області від 02.02.2018р. №64-ос «По особовому складу» підполковника ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах 3 сектору з 01 січня до 31 березня 2018 року включно премійовано у розмірі 694% посадового окладу, з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Згідно наявних в матеріалах справи розрахункових відомостей та платіжних доручень, на виконання наказу тимчасово виконуючого обов`язки начальника Управління СБУ в Херсонській області від 02.02.2018р. №64-ос, ОСОБА_1 у лютому 2018 року нараховано та виплачено премію в сумі 13397,67 грн. за січень 2018 року, у березні 2018 року нараховано та виплачено премію в сумі 13397,67 грн. за лютий 2018 року, а у квітні 2018 року нараховано та виплачено премію в сумі 13397,67 грн. за березень 2018 року. 
Нарахування та виплата позивачу премії в січні-березні 2018 року у вказаному розмірі підтверджується також і довідкою Управління СБУ в Херсонській області від 28.08.2020р. №71/22/68-4917.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на відомості довідки про грошове забезпечення, доданої ОСОБА_1 до позову (згідно якої у березні 2018 року позивачем отримано премію в розмірі 3550,40 грн.), оскільки вказана довідка не має ні дати, ані номеру її видачі, а також не підписана особою, яка її видала. А відтак, за відсутності таких обов`язкових реквізитів, відповідна довідка не може вважатися допустимим доказом у справі. 
Обґрунтовуючи свої вимоги щодо стягнення з Управління СБУ в Херсонській області 10  000,00 грн. моральної шкоди, ОСОБА_1 посилається на те, що допущені відповідачем щодо нього протиправні дії спричинили погіршення стану здоров`я, загострення захворювань, отриманих під час проходження служби, та в кінцевому результаті встановлення позивачу 3 групи інвалідності.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди колегія суддів, передусім, враховує, що обґрунтованість більшої частини позовних вимог ОСОБА_1 у даній справі не підтверджено в судовому порядку. 
Так, статтею 56 Конституції України визначається, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до частини першої статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Крім того, відповідно до змісту положень пункту 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.
Колегія суддів звертає увагу, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
На думку колегії суддів позивачем не надано жодних доказів, які підтвердили б спричинення відмовою Управління СБУ в Херсонській області у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 24.04.2017р. по 01.03.2018р., йому моральних страждань та не наведено ніяких доказів з яких можна було б вважати дійсним спричинення такої моральної шкоди.
Окрім того, позивач не надає ґрунтовного пояснення визначення ним суми моральної шкоди на рівні 10 000,00 грн., яку він просить стягнути з відповідача на його користь.
Причинно-наслідкового зв`язку між встановленням позивачу 3 групи інвалідності та невиплатою йому індексації грошового забезпечення за період проходження служби з 24.04.2017р. по 01.03.2018р. колегія суддів також не вбачає. 
Таким чином, на підставі вказаних вимог законодавства України та аналізу встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача стягнути на його користь з відповідача 10 000,00 грн. моральної шкоди є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для її задоволення.
Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги позивача та скасування рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -          
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
                                                                     Повний текст судового рішення виготовлений 12 січня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                           І.Г. Ступакова
Судді:                                                                                                                      А.І. Бітов
                                                                                                                               О.В. Лук`янчук