Ухвала
Іменем України 
16 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 338/910/19
провадження № 51-6294 км 19 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
розглянувши касаційні скарги заступника Генерального прокурора ОСОБА_4 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 20 листопада 2020 року щодо ОСОБА_6 , 
встановив:
Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 3 грудня 2019 року засудив 
ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі — КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 20 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника засудженого – адвоката 
ОСОБА_7 про відстрочку виконання вироку Івано-Франківського апеляційного суду від 3 грудня 2019 року та задоволено заяву ОСОБА_6 про звільнення його від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 84 КК.
У касаційних скаргах прокурори, посилаючись на порушення судами кримінального та кримінального процесуального закону, порушують питання про перевірку зазначеного судового рішення з використанням загальних норм кримінального процесуального закону, передбачених статтями 7, 9, 24 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК). Крім того, зауважують на неврахування судом положень ст. 129 Конституції України, практики Верховного Суду України, Верховного Суду та Європейського суду з прав людини. 
Перевіривши касаційні скарги та додані до них документи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Статтею 424 КПК передбачено судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку. Відповідно до частин 1, 2 цієї статті у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, та судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК.
Питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом 
за правилами розділу VIII КПК «Виконання судових рішень» і порядок їх вирішення врегульовано статтею 539 цього Кодексу, згідно з якою за наслідками розгляду відповідного клопотання (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Право на касаційне оскарження такого рішення цією статтею не передбачене.
Таким чином рішення суду, яким вирішуються питання, пов`язані з виконанням вироку, не підлягають касаційному оскарженню, оскільки таке оскарження не передбачене у статті 539 КПК.
Також таке право не може бути виведене із загальних положень ст. 424 КПК. Відповідно до цієї статті в касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Така позиція узгоджується з висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 18 березня 2019 року (справа №756/9514/15-к, провадження №51-115кмо17), та положенням частини 1 статті 36 Закону України від 
2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» щодо єдності судової практики. Відповідно до частини 6 статті 13 цього Закону, суди зобов`язані дотримуватися правозастосовної практики у справах про тотожній предмет оскарження, яким у цьому випадку є можливість касаційного оскарження рішень на стадії виконання вироку.
У вищевказаній постанові Верховним Судом надано висновок про те, що за змістом пункту 8 частини 2 статті 129 Конституції України, частини 2 статті 424, частини
6 статті 539 КПК ухвали суду першої інстанції про вирішення питань, пов`язаних із виконанням вироку, оскарженню у касаційному порядку не підлягають.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами заступника Генерального прокурора ОСОБА_4 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 20 листопада 2020 року щодо ОСОБА_6 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                     ОСОБА_3