УХВАЛА

23 лютого 2021 року  
м..Київ
справа №440/5244/19
адміністративне провадження №К/9901/2307/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Кашпур О.В., Радишевської О.Р. 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
18 січня 2021 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 січня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху, а заявнику надано строк для усунення її недоліків. Зокрема, ОСОБА_1 запропоновано надати докази щодо недотримання апеляційним судом вимог частини п`ятої статті 251 КАС України та докази, які підтверджують дату отримання ним повного тексту судового рішення, або зазначити інші поважні причини для поновлення строку на касаційне оскарження та надати докази, що підтверджують ці обставини.
На виконання ухвали суду, 03 лютого 2021 року заявник надіслав заяву про усунення недоліків, до якої, зокрема, додав копію заяви ОСОБА_1 про видачу копії судового рішення від 28 січня 2021 року до Полтавського окружного адміністративного суду та копію відповіді цього суду від 29 січня 2021 року з додатками. Зокрема, у відповіді суду першої інстанції міститься інформація, що в матеріалах справи знаходиться супровідний лист Другого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 про направлення копії постанови від 14 грудня 2020 року, проте документи, що підтверджують фактичне отримання копії постанови, надісланим з цим супровідним листом, у справі відсутні та надано копію заяви про видачу судового рішення із відміткою про отримання запитуваного ОСОБА_1 рішення датованою 16 січня 2021 року. 
Отже, внаслідок відсутності у матеріалах справи доказів отримання позивачем копії постанови суду апеляційної інстанції, незважаючи на наявність супровідного листа цього суду від 14 грудня 2020 року, Суд вважає, що заявником надано підтвердження отримання ним копії постанови суду апеляційної інстанції не через поштове відправлення, а через суд першої інстанції 16 січня 2021 року.
Відповідно до частини четвертої    статті 332 КАС України    розгляд заяви особи про поновлення строку на касаційне оскарження здійснюється колегією суддів суду касаційної інстанції, склад якої визначений у порядку, встановленому    статтею 31 цього Кодексу.
Частиною другою статті 329 КАС України встановлено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Перевіривши зазначені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження та докази, додані на їх підтвердження, колегія суддів дійшла висновку, що з огляду на дату отримання повного тексту постанови суду апеляційної інстанції строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої    статті 329 КАС України.
Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, Суд виходить з такого.
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:    визнати відмову відповідача у виплаті грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину оплачуваної відпустки за 2019 рік у кількості 10 діб у 2019 році незаконною; визнати відмову відповідача у виплаті грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину оплачуваної відпустки за 2018 рік у кількості 29 діб у 2019 році незаконною; зобов`язати відповідача нарахувати шляхом збільшення сум додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за серпень 2019 року та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за 10 діб у розмірі 4670,10 грн; зобов`язати відповідача з урахуванням виплати ОСОБА_1 додаткового грошового забезпечення за серпень 2019 року з урахуванням матеріальної допомоги для оздоровлення та індексації виплаченої протягом останніх 24 місяців перед звільненням направити додатково на адресу позивача та ГУПФ України в Полтавській області для перерахунку розміру пенсії довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до    Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"; зобов`язати відповідача нарахувати шляхом збільшення місячного грошового забезпечення за жовтень 2019 року та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за 29 діб у розмірі    13543,29 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року, позов задоволено частково.
Зобов`язано Департамент захисту економіки Національної поліції України включити у довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до    Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", відомості про отриману ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за цей період та надіслати таку довідку до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.        
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.        
Предметом спору у цій справі в розрізі касаційного оскарження є виплата компенсації за невикористану частину оплачуваної відпустки    за 2018 та 2019 роки.
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Вказану касаційну скаргу подано на судове рішення у справі незначної складності.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні    Закону України    "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище;
Відомостей про те, що позивач обіймав посаду, яка належала до посад державної служби категорії "А" або "Б" відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положенням статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» (на час відкриття провадження у справі судом першої інстанції) суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня. 
Разом з тим, скаржник посилається на те, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки питання звільнення поліцейських без права на компенсацію частини невикористаних відпусток у роках, що не є роками звільнення, а також випадки відмови роботодавцем у автоматичному продовженні періоду відпусток поліцейським у зв`язку з хворобою під час відпустки на період тимчасової непрацездатності на підставі листка непрацездатності з подальшою відмовою у компенсації такої невикористаної та непродовженої вчасно відпустки є досить поширеним та типовим явищем у системі МВС України.
Водночас підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вказав пункт 1 частини четвертої    статті 328 КАС України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій     цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. 
Як зазначається в касаційній скарзі, судом апеляційної інстанції застосовано норми права, що регулюють питання про продовження щорічної відпустки в разі тимчасової непрацездатності працівника, яка настала під час відпустки та виплати компенсації невикористаних відпусток поліцейському за минулі роки, що не є роком звільнення без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/9213/18 від 13 жовтня 2020 року та постанові Верховного Суду у справі 826/8185/18 від 23 жовтня 2018 року.
Верховний Суд дійшов висновку, що зазначена справа стосується питання права, яке має значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування положень Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29 квітня 2016 року № 669/28799, що регулюють правовідносини щодо питань виплати грошової компенсації за невикористану відпустку поліцейським при звільненні. 
Також аргументи заявника про незастосування судом апеляційної інстанції висновків постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/9213/18 від 13 жовтня 2020 року та постанови Верховного Суду у справі 826/8185/18 від 23 жовтня 2018 року щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є достатньо мотивованими та потребують перевірки у межах таких доводів.     
Отже, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам    статті 330 КАС України, підстави для її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями    248,    329,    334 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року.
2.   Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 липня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
3.   Витребувати справу №    440/5244/19 із Полтавського окружного адміністративного суду.
4. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
5.   Установити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
6.        Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    О.Р. Радишевська