УХВАЛА
04 лютого 2021 року 
Київ
справа №400/6132/20
адміністративне провадження №Пз/9901/3/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Коваленко Н.В., суддів: Стародуба О.П., Бучик А.Ю., Єзерова А.А., Чиркіна С.М., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі №400/6132/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити певні дії, відповідно до подання судді Миколаївського окружного адміністративного суду Біоносенко В.В. від 21.01.2021 про розгляд Верховним Судом цієї адміністративної справи як зразкової,
У С Т А Н О В И В:
01.02.2021 у автоматизованій системі документообігу Касаційного адміністративного суду зареєстроване подання судді Миколаївського окружного адміністративного суду Біоносенко В.В. від 21.01.2021, про розгляд справи №400/6132/20 Верховним Судом як судом першої інстанції (далі - подання) в порядку статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України.
У вказаному поданні суддя зазначає, що до Миколаївського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі по тексту також ОСОБА_1 , позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі по тексту також ГУ ПФ України в Миколаївській області), у якому просила визнати протиправним і скасувати рішення відповідача про перерахунок пенсії в частині зменшення її розміру з 90% до 60% від заробітку та обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами для осіб, що втратили працездатність, а також зобов`язати пенсійний орган здійснити перерахунок призначеної їй пенсії у розмірі 90% та без обмеження її максимального розміру із виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії, починаючи з 01.10.2020.
Обґрунтовуючи необхідність розгляду цієї справи як зразкової, суддя у своєму поданні наголошує на тому, що у теперішній час в провадженні лише Миколаївського окружного адміністративного суду перебуває низка типових справ, де також порушуються вищезгадані питання стосовно перерахунку пенсії, призначеної в порядку Закону України "Про прокуратуру", спір у яких виник за аналогічного суб`єктного складу учасників справи, з тотожних підстав та у подібних правовідносинах, які врегульовані одними і тими ж нормами права, зокрема, справи: №400/168/21, №400/6132/21, №400/6164/21, №400/5524/21, №400/5924/21, №400/5948/21, №400/5525/21.
Зазначалось у поданні і про те, що суди різних інстанцій, розглядаючи справи вищевказаної категорії, неоднаково застосовують норми матеріального права, внаслідок чого ухвалюють протилежні судові рішення і по-різному вирішують такі спори.
Доцільність розгляду зазначеної справи Верховним Судом як зразкової у поданні обґрунтовується тим що у правовідносинах, пов`язаних із здійсненням перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про прокуратуру", постає гостра необхідність вирішити такі питання:
-          в якому відсотковому розмірі має право позивач на здійснення перерахунку пенсії, а саме: у відсотках, передбачених статтею 50-1 Закону України від 05.11.1991 №1789-XII "Про прокуратуру", чинний на момент призначення пенсії; або у відсотках, передбачених статтею 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру", чинного на момент здійснення перерахунку пенсії позивачці;
-          чи застосовується вимога, передбачена частиною вісімнадцятою статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру", щодо максимального розміру пенсії до осіб, яким пенсія була призначена до встановлення у законодавстві зазначеної вимоги про максимальний розмір пенсії.
Вивчивши вищезазначене подання, колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.
Порядок і умови ініціювання та вирішення питання про відкриття провадження у зразковій справі наведені у статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини першої цієї статті, якщо у провадженні одного або декількох адміністративних судів перебувають типові адміністративні справи, кількість яких визначає доцільність ухвалення зразкового рішення, суд, який розглядає одну чи більше таких справ, може звернутися до Верховного Суду з поданням про розгляд однієї з них Верховним Судом як судом першої інстанції.
Згідно з положеннями частини другої статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України у поданні про розгляд справи Верховним Судом як зразкової зазначаються підстави, з яких суд, що надає подання, вважає, що справа має бути розглянута Верховним Судом як зразкова, в тому числі посилання на типові справи. До подання додаються матеріали справи.
За правилами пунктів 21, 22 частини першої статті 4 цього ж Кодексу типові адміністративні справи - це адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги. Зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення;
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що типова адміністративна справа набуває статусу зразкової лише після прийняття Верховним Судом рішення про відкриття провадження у зразковій справі у порядку, визначеному статтею 290 Кодексу адміністративного судочинства України.
В аспекті наведеного треба зазначити, що інститут зразкових рішень запроваджений з метою підвищення ефективності правосуддя шляхом розвантаження судів та спрощення процедури розгляду справ. Розгляд типової як зразкової справи має відбуватись у правовідносинах, які виникли насамперед внаслідок нового чи зміненого правового регулювання у певній сфері суспільних відносин, що в свою чергу зумовлює необхідність скерування практики застосування таких змін з метою їх правильного сприйняття і реалізації.
По суті, у статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України йдеться про процесуальну новелу, розроблену на підставі європейської практики "пілотних рішень" Європейського суду з прав людини, й за допомогою інституту "пілотного" судового рішення на національному рівні можна розв`язати існуючі повторювані та "хронічні" структурні проблеми, що являють собою підґрунтя порушень; забезпечити невідкладний та належний судовий розгляд, єдність правозастосовної практики; зменшити навантаження на суддів, прискорити розгляд і вирішення типових адміністративних справ; оптимізувати ефективність виконання судових рішень.
Колегія суддів Верховного Суду, вирішуючи питання щодо відкриття провадження у цій зразковій справі, приходить до висновку, що фактичні обставини у спірних правовідносинах, які лягли в основу подання судді Миколаївського окружного адміністративного суду, не є новими у судовій правозастосовчій практиці. 
Так, Верховний Суд неодноразово висловлював правові позиції щодо застосування норм матеріального права у спорах, пов`язаних з оскарженням дій пенсійного органу стосовно перерахунку пенсії, призначеної за нормами Закону України від 05.11.1991 №1789-XII "Про прокуратуру", із застосуванням при здійсненні такого перерахунку відсоткового значення розміру пенсії, яке на час здійснення її перерахунку було зменшено внаслідок змін у законодавстві.
Зокрема, у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №308/11498/16-а, висловлена правова позиція згідно з якою при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому зміни у законодавстві щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.
Згодом таке правозастосування було підтримано й у постанові Верховного суду від 10.04.2019 у справі №310/6638/16-а(2-а/310/652/16).
Окрім цього, Верховним Судом неодноразово здійснювався касаційний розгляд справ, де позивачами виступали особи, яким пенсії були призначені відповідно до Закону України від 05.11.1991 №1789-XII "Про прокуратуру", а вимоги позовних заяв було звернуто до пенсійного органу стосовно неправомірності його дій та рішень щодо здійснення перерахунку такої пенсії із застосуванням обмеження її максимальним розміром, передбаченим статтею 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру", в редакції зі змінами, внесеними Законами України від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (постанови Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №205/8204/16-а, від 03.04.2018 у справі №361/4922/17, від 02.05.2018 у справі №704/87/17, від 15.08.2018 у справі №161/9572/17, від 17.01.2019 у справі №161/713/17, від 15.05.2019 у справі №554/4191/17, від 21.11.2019 у справі №161/14321/16-а, від 21.05.2020 у справі №554/10510/16-а, від 28.10.2020 у справі №686/2428/16-а).
Розглядаючи вищевказані справи, Верховний Суд сформулював правову позицію, відповідно до якої положення норм чинного законодавства, якими обмежувався максимальний розмір пенсії, не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню. Тобто, на момент проведення перерахунку пенсії позивачам, наведеними положеннями встановлюються тимчасові обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України. З огляду на наведене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у відповідача (відповідного територіального органу Пенсійного фонду України) законних підстав для здійснення виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру відповідно до статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 №1789-XII "Про прокуратуру" (в редакції на час призначення пенсії), оскільки положення цієї статті втратили чинність.
Колегія суддів звертає увагу, що відступу від вищенаведених правових позицій суду касаційної інстанції не відбувалось, а процесуальний закон не наділяє такими повноваженнями суд першої інстанції, в тому числі й Верховний Суд, при розгляді ним справи як зразкової.
Відсутність же правозастосовчої практики у певних категоріях справ і наявність неоднакового застосування судами першої та/або апеляційної інстанцій норм матеріального права, ухвалення цими судами різних і суперечливих судових рішень у спорах окремої категорії, без врахування уже сформованої правової позиції Верховного суду, не зумовлюють автоматичного і безумовного прийняття Верховним Судом справи до провадження як зразкової, і не визначені процесуальним законом як обов`язкові підстави для відкриття провадження у зразковій справі.
До того ж, на думку колегії суддів, зазначена у поданні кількість типових справ є незначною та не визначає доцільність ухвалення зразкового рішення, а відомості про наявність нерозглянутих типових справ даної категорії в інших судах відсутні.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що у поданні про розгляд цієї справи Верховним Судом як зразкової не міститься належних і обґрунтованих міркувань, які б свідчили про необхідність розв`язання існуючих або нових повторюваних та «хронічних» структурних юридичних проблем, що являють собою підґрунтя порушень прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб з боку суб`єктів владних повноважень у сфері публічно-правових відносин, та зумовлювали б доцільність розгляду цієї справи Верховним Судом як зразкової.
Верховний Суд відмовляє у відкритті провадження у зразковій справі, якщо подання не відповідає вимогам частини першої та (або) другої цієї статті, зокрема через значні розбіжності у їх фактичних обставинах, які унеможливлюють прийняття для них зразкового рішення (частина шоста статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України).
Оскільки у даному конкретному випадку зазначені у поданні підстави не зумовлюють розгляд цієї справи Верховним Судом як зразкової, тобто подання не відповідає вимогам частини першої статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України, у відкритті провадження належить відмовити.
Керуючись статтями 241, 248, 290 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження у справі №400/6132/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання вчинити певні дії, за поданням судді Миколаївського окружного адміністративного суду Біоносенко В.В. від 21.01.2021 про розгляд цієї справи як зразкової.
Справу №400/6132/20 разом із поданням та доданими до нього документами повернути до Миколаївського окружного адміністративного суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                             Н.В. Коваленко

Судді:                                                                                                           О.П. Стародуб

                                                                                                    А.Ю. Бучик

                                                                                                    А.А. Єзеров

                                                                                                    С.М. Чиркін