П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/3851/20	

Категорія:106020000                                                                                                             
                                                                                                                                Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.
                                                                                                                                Місце ухвалення: м. Одеса

        Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
           головуючого  –  Лук`янчук О.В.
           суддів             –  Бітова А. І.
                                             –  Ступакової І. Г.                       
           при секретарі –  Черкасовій Є. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування  п.13 наказу № 216 від 08.04.2020 року , наказу № 275 о/с від 15.04.2020 року, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту патрульної поліції в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
- визнати протиправним та скасувати п.13 наказу Департаменту патрульної поліції №216 від 08.04.2020 року «Про застосування до працівників УПП в Одеській області ДПП дисциплінарних стягнень» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності командира взводу №1 роти №6 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Департаменту патрульної поліції №275 о/с від 15.04.2020 року в частині звільнення зі служби в поліції командира взводу №1 роти №6 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Департамент патрульної поліції поновити ОСОБА_1 на посаді командира взводу №1 роти №6 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2020 року по день поновлення на посаді;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді командира взводу №1 роти №6 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП та в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за 1 місяць;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 розмір сплаченого судового збору в розмірі 1682 грн. 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані накази є протиправними, а підстави за яких накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції – безпідставними зазначаючи при цьому, що Наказом №41 від 11.01.2020 року призначено проведення службового розслідування відносно «окремих працівників УПП в Одеській області ДПП», без зазначення конкретних осіб, і в подальшому, за цим же ж наказом проведено службове розслідування стосовно, зокрема, позивача. Таким чином, позивач вважає, що таке розслідування є безпідставний, адже Наказ №41 від 11.01.2020 року не передбачав проведення розслідування відносно позивача і був виданий з інших підстав.
Позивач наголошує, що він не знав про проведення відносно нього службового розслідування і таким чином був обмежений в реалізації права на захист, можливості надати письмові пояснення щодо обставин та доказів правомірності своїх дій, отже він фактично був позбавлений прав, наданих Порядком №893 особі, саме відносно якої воно проводиться.
Крім того, звертає увагу, що описова частина наказу №216 від 08.04.2020 року, винесеного за результатом проведення службового розслідування, не містить будь-яких обґрунтувань щодо вчинених порушень саме позивачем, відсутня наявність причинного зв`язку між неправомірними діяннями позивача та їх наслідками, що, в свою чергу, свідчить про безпідставність доцільності застосування дисциплінарного стягнення, тим паче такого суворого як звільнення з посади. Жодних обґрунтованих доказів того, що позивач вчинив дисциплінарний проступок в наказі №216 від 08.04.2020 року не зазначено. 
Позивач також зазначає, що строк притягнення його до дисциплінарної відповідальності по відношенню до подій пов`язаних з інформацією в СМІ сплинув та в цілому він не має до них відношення. Щодо порушень відносно своєчасної здачі зброї та виконання завдань при знаходженні на зміні в складі екіпажу як командир, фіксації в планшеті результатів відпрацювання цих завдань позивач зазначає, що вони не носять систематичного характеру та мають місце також в діях осіб, які не були притягнуті до відповідальності.
Позивач наполягав, що завжди сумлінно виконує свої функціональні обов`язки, не допускає порушень, завжди позитивно характеризується, не має жодних скарг з боку громадян. Але такі обставини не прийняті до уваги комісією, всупереч вимогам ст.19 Дисциплінарного статуту НПУ, що і стало підставою для прийняття оскаржуваних наказів та звільнення позивача зі служби в органах національної поліції.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування п.13 наказу №216 від 08.04.2020 року, наказу №275 о/с від 15.04.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив доводи, ідентичні заявленим в позовній заяві.
Так, зазначає, що наказом № 41 від 11.01.2020 року № Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків окремих працівників УПП в Одеській області ДПП» без зазначення конкретних осіб, а отже проведення службового розслідування відносно ОСОБА_1 є безпідставним.
Крім того апелянт вказав, що судом першої інстанції проігноровано факт того, що він не перебував в ніяких групах месенджера «Telegramm», а рішення суду першої інстанції не містить відомостей про зміст злочинних або незаконних розпоряджень або наказів, які виконував позивач.
Також апелянт вказав, що всі члени автоекіпажів в яких ніс службу позивач, мали відношення до подій відносно яких виникали питання під час проведення службового розслідування, водночас виключно дії позивача визнано винними, що вказує на упередженість та необ`єктивність дисциплінарної комісії.
Апелянт звертає увагу, що висновком службового розслідування не наведено фактів вчинення дій, які підривають авторитет поліції, а тому застосоване у відношенні нього стягнення звільнення зі служби в поліції з порушенням порядку накладення такого стягнення.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах національної поліції на посаді командира взводу №1 роти №6 батальйону №2 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції та має звання молодший лейтенант поліції.
Відповідно до доповідної записки від 11.01.2020 року т.в.о. начальника управління моніторингу та аналітичного забезпечення Департаменту патрульної поліції підполковник поліції ОСОБА_2 доповів т.в.о. начальника Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 про виявлену 10.01.2020 під час моніторингу мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 критичну публікацію щодо порушення службової дисципліни окремими співробітниками управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, що викликало суспільний резонанс. Вказана публікація містила фотозображення листування в групі створеної в месенджері «Telegram», під назвою «Косса» учасниками якої були 12 осіб. Публікація містила інформацію щодо можливих корупційних дій співробітників патрульної поліції Одеської області та їх фотознімки.
Наказом т.в.о. начальника Департаменту Патрульної поліції ОСОБА_4 №41 від 11.01.2020 року «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків окремих працівників УПП в Одеській області ДПП» призначено службове розслідування та створено дисциплінарну комісію.
На час проведення службового розслідування відсторонено від виконання службових обов`язків окремих працівників УПП в Одеській області ДПП, в тому числі позивача. На період відсторонення від виконання службових обов`язків командиру взводу №1 батальйону №6 роти №2 полку УПП в Одеській області ДПП старшому сержанту поліції ОСОБА_1 наказано знаходитись на робочому місці у відділі чергової служби УПП у Одеській області ДПП та вилучено службове посвідчення, спеціальний нагрудний знак та картку-замісник на період відсторонення від виконання службових обов`язків.
З зазначеним наказам позивач ознайомився 21.01.2020 року, про що свідчить його особистий підпис.
Під час проведення службового розслідування позивач перебував у відпустці, а саме з 01 січня 2020 року по 02 лютого 2020 року. Згідно наказу ДПП №28 о/с від 17.01.2020 року позивача з 17 січня 2020 року відкликали з основної відпустки.
Після відкликання з відпустки позивачем 22.01.2020 року в межах службового розслідування були надані письмові пояснення .
За результатом проведення службового розслідування відповідачем складено висновок від 10 березня 2020 року, відповідно до якого дисциплінарна комісія вважала за необхідне застосувати до командира взводу №1 роти №6 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог ч.2 ст.8, ч.3 ст.11, п.1, 2 ч.1 ст.18 ЗУ «Про Національну поліцію», ст.44 ЗУ «Про запобігання корупції», п.1, 2,  4, 5, 6, 11, 13 ч.3 ст.1, ч.4, 5, 6 ст.5 Дисциплінарного статуту НПУ, абзацу 3 п.3 розділу 3, п.7 розділу 4 Порядку проведення службових розслідувань у НПУ, затвердженого наказом МВС від 07.11.2018 року №893, абзаців 1, 2, 5 п.1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 року №1179, абзацу 4, п.3 розділу 3 Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал НПУ», затвердженого наказом МВС від 03.08.2017 року №676, пп.1 п.1 та п.6 розділу 2, пп.1, 8 п.1 розділу 9 Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення, про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) НПУ, затвердженої наказом МВС від 16.02.2018 року №111, Присяги працівника поліції, а також у вчинені дій, що підривають авторитет поліції, відповідно до п.7 ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту НПУ.
Наказом №216 від 08.04.2020 року, згідно з висновком службового розслідування, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог ч.2 ст.8, ч.3 ст.11, п.1, 2 ч.1 ст.18 ЗУ «Про Національну поліцію», ст.44 ЗУ «Про запобігання корупції», п.1, 2, 4, 5, 6, 11, 13 ч.3 ст.1, ч.4, 5, 6 ст.5 Дисциплінарного статуту НПУ, абзацу 3 п.3 розділу 3, п.7 розділу 4 Порядку проведення службових розслідувань у НПУ, затвердженого наказом МВС від 07.11.2018 року №893, абзаців 1, 2, 5 п.1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 року №1179, абзацу 4, п.3 розділу 3 Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал НПУ», затвердженого наказом МВС від 03.08.2017 року №676, пп.1 п.1 та п.6 розділу 2, пп.1, 8 п.1 розділу 9 Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення, про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) НПУ, затвердженої наказом МВС від 16.02.2018 року №111, Присяги працівника поліції, а також у вчинені дій, що підривають авторитет поліції, відповідно до п.7 ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту НПУ, до командира взводу №1 роти №6 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.
Наказом Департаменту патрульної поліції «По особовому складу» від 15.04.2020 року №275о/с відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції по управлінню патрульної поліції в Одеській області молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0002896) командира взводу №1 роти №6 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП.
Позивач, не погоджуючись з п.13 Наказу Департаменту патрульної поліції №216 від  08.04.2020 року «Про застосування до працівників УПП в Одеській області ДПП дисциплінарних стягнень» та наказом №275о/с від 15.04.2020 року в частині звільнення позивача зі служби в поліції, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції, виходив з того, що будь-яких порушень з боку Департаменту патрульної поліції під час проведення службового розслідування та прийнятті спірних наказів, під час розгляду справи судом виявлено не було, а враховуючи встановлені судом обставини, наслідки проступків позивача, які, фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, суд прийшов до висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного
Спірні правовідносини врегульовані: Конституцією України; Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII “Про Національну поліцію” (у редакції Закону України від 6 квітня 2017 року № 2004-VIII; надалі - Закон № 580-VIII); Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (у редакції Закону України від 16 травня 2013 року № 245-VII; надалі - Дисциплінарний статут); Правилами етичної поведінки поліцейських, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 9 листопада 2016 року № 1179 (надалі - Правила етичної поведінки поліцейських) та іншими нормативно-правовими актами.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, регламентовано Законом  № 580-VIII.
Відповідно до статті 59 Закону України «Про Національну поліцію»  служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону Закон № 580-VIII (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно із статтею 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Частиною другою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Законом України від 15.03.2018 року № 2337-VIII, затверджений Дисциплінарний статут Національної поліції (далі  Статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження. Дія цього Статуту поширюється на поліцейських, які повинні неухильно додержуватися його вимог.
Відповідно до ч.1. ст.1 Статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським  Конституції  і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно з п.п. 1, 2, 4 ч. 3. ст. 1 Статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.
Згідно зі статтею 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до частини 1 статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
Частиною третьою статті 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до вимог статті 14 Дисциплінарного статуту, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.
Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів (частина перша та друга статті 16 Дисциплінарного статуту).
Щодо проведення службового розслідування колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, який відхилив  твердження позивача з приводу  відсутності його даних у наказі № 41 від 11.01.2020 "Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків окремих працівників УПП в Одеській області ДПП" та зазначив , що  підстави проведення службового розслідування відповідають вимогам п. 4 Розділу 1 Порядку.
Також,  суд  першої інстанції правомірно відхилив посилання позивача на те, що  він  не був обізнаний про призначення та проведення стосовно нього службового розслідування, внаслідок чого був обмежений в реалізації права на захист, можливості надати письмові пояснення щодо обставин та доказів правомірності своїх дій, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач достеменно знав про проведення службового розслідування, підстави його проведення та мав можливість надати додаткові пояснення.
Вказані висновки  доводи апеляційної скарги не спростовують.
Стосовно суті встановлених під час службового розслідування обставин, колегія суддів  зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179, ці Правила є узагальненим зібранням  професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки й порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.
Згідно з вимогами абзаців 1, 2, 5 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських  під час виконали службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятим: відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства У країни обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законам України "Про Національну поліцію", Про запобігання корупції" та іншими актам законодавства України.
Правила етичної поведінки поліцейських вимагають від кожного співробітника суворо та неухильно дотримуватись Конституції України, законів України, виконання вимог статутів, нормативних актів Міністерства внутрішніх справ України, працівник поліції має бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності.
Одним із принципів етики працівників Національної поліції є гідна поведінка, що охоплює: повагу до гідності інших осіб; ввічливість та дотримана високої культури спілкування; доброзичливість і запобігання виникненню конфліктів; недопущення дій і вчинків, які можуть зашкодити роботі чи негативно вплинути на репутацію працівників Національної поліції. Поведінка працівника Національної поліції завжди й за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму й морально-етичним принципам.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 07 березня 2019 року (справа №819/736/18), в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Питання про наявність підстав для накладення на працівника поліції дисциплінарного стягнення з`ясовується під час службового розслідування. Правова оцінка правильності рішення про притягнення працівника поліції до дисциплінарної відповідальності повинна фокусуватися насамперед на тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, установлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях працівника поліції є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення.
В основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки. Професійний обов`язок поліцейського полягає в безумовному виконанні закріплених законами та іншими нормативно - правовими нормами та Присягою поліцейського завдань щодо захисту особистої безпеки громадян. Поліцейський як представник держави зобов`язаний постійно на належному рівні виконувати покладені на поліцію повноваження, сприяти припиненню вчинення правопорушень, з честю та гідністю поводити себе як у службовий та позаслужбовий час, з метою недопущення зниження рівня авторитету та довіри громадян до Національної поліції України.
Службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку та правил, що такими нормативними актами передбачені.
Службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожного працівника поліції, зокрема дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги, статутів і наказів начальників; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.
З тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.
Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.
Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.
Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 року у справі № 815/4478/16.
Як вбачається з матеріалів справи, службове розслідування було ініційовано відповідачем у зв`язку з отриманням інформації щодо можливого порушення дисципліни окремими поліцейськими УПП в Одеській області ДПП, які входили до групи в меседжері «Telegram» під назвою «Косса». Одним із завдань розслідування було встановлення цих осіб і перевірка дотримання ними чинного законодавства під час несення служби.
З матеріалів службового розслідування вбачається, що позивач начебто в менеджері «Telegram» здійснював переписку з іншими учасниками групи на теми, зміст яких суттєво підриває авторитет та довіру до органів Національної поліції з боку суспільства та дискредитують звання поліцейського. Зазначена переписка була опублікована в групі під назвою " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", яка в подальшому перейменована у "КОССА". Такий висновок зроблено на підставі фотозображень переписок у меседжері «Telegram», які виявлено 10.01.2020 під час моніторингу мережі Інтернет за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Аналіз вказаної переписки дав підстави членам комісії для висновку, що учасники вказаної групи під час несення служби зловживали службовим становищем та вчиняли дії, які мають ознаки корупційних діянь.
Так, з аналізу матеріалів справи суд  першої інстанції  зазначив, що належних, допустимих та достатніх доказів на спростування встановлених порушень, позивачем ані під час проведення службового розслідування, ані під час розгляду справи, не надано
Разом з тим, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду,  з огляду на таке.
Так, варто зауважити,  що для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності за такий дисциплінарний проступок, як вчинення дій, що підривають, авторитет органів Національної поліції, а так само одноразове грубе порушення правил професійної етики, відповідач має установити, зокрема, факт поведінки, що скомпрометувала звання національної поліції, зашкодила  авторитету  Національної поліції, викликала негативний громадський резонанс.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № П/9901/14/17, постанові Верховного суду від 4 жовтня 2019 року у справі № 805/1235/17-а (К/9901/24269/18).
При цьому, відповідач повинен ґрунтуватись на повних та всебічно з`ясованих обставинах, підтверджених доказами, які були досліджені під час перевірки і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов`язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.
Проаналізувавши матеріали дисциплінарного провадження та матеріали справи, колегія суддів погоджується  із доводами позивача  стосовно відсутності конкретних та беззаперечних доказів наявності в діях позивача  ознак дисциплінарного проступку.
Як вбачається з оскаржуваного наказу, відповідачем вказано, що позивач, перебуваючи у групі месенджера "Telegram", здійснював переписку з іншими учасниками групи( група ГАИ,яка в подальшому була перейменована  у “КОССА”) на теми, зміст яких суттєво підриває авторитет та довіру до органів Національної поліції з боку суспільства та дискредитують звання поліцейського та набула широкого розголосу та суспільного резонансу.
При цьому відповідач вказує, що сам факт перебування позивача у вказаних групах дискредитують звання поліцейського й негативно впливають на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства, а тому застосоване до нього дисциплінарне стягнення відповідає тяжкості вчиненого проступку. Водночас, такі твердження Департаменту патрульної поліції, не засновані на фактичних обставинах справи і є припущеннями.
Так, колегія суддів зазначає, що питання участі співробітників національної поліції у соціальних мережах  жодним нормативно правовим актом, на відміну від  Кодексу суддівської етики (стаття 20) та Правил адвокатської етики (стаття 58),  не регламентоване.
Аналогічна права позиція викладена у листі  Департаменту  комунікації МВС  України від 04.04.2017 № 34/22 зі. 
Як зазначено у рішенні Великої Палати Верховного суду  від 17.01.2019 по справі №11-1010сап18 , у кожній країні закон або базові правові положення, які застосовуються до суддів, повинні визначати в якнайточнішому формулюванні ті порушення, які можуть призвести до застосування дисциплінарних санкцій.
Також  суд у цьому рішенні підкреслив  про необхідність розмежовувати поняття порушення професійних стандартів та дисциплінарні проступки.
Тобто, встановлення в діях  посадової особи  ознак порушення правил професійної  етики, передбачених Кодексом, не є достатнім фактором для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Необхідною умовою є те, щоб у діях судді чи іншої посадової особи було встановлено порушення вимог тих чи інших законів, а норми Кодексу у такому випадку є допоміжним інструментом для обґрунтування підстав притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.
Отже, сама участь у переписці не може кваліфікуватись   як порушення  дисципліни позивача.
Варто також зауважити, що для правомірного накладення дисциплінарного стягнення необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими посадової функції працівника чи випливають з правил етичної поведінки. 
Матеріалами службового розслідування не встановлено вчинення позивачем дій, котрі прямо  заборонені Правилами етичної поведінки, а кваліфікація його дій, як порушення вимог цих Правил, є не коректною, оскільки  відсутні докази, що  відповідні дописи він здійснював під час виконання службових обов`язків.
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідач, кваліфікуючи дії позивача, як грубе порушення службової дисципліни, обмежився лише загальною тематикою переписки групи та дійшов висновку, що контекст дописів  усіх учасників групи у цілому  підриває авторитет служби.
При цьому, встановлення того, чи мало місце порушення позивачем етичних правил та чи завдало воно шкоди авторитету служби через публікації в соціальних мережах чи з використанням інших засобів спілкування в мережі Інтернет, є оціночним і має враховувати конкретні обставини ситуації та суспільний контекст.
Колегія суддів звертає увагу, що  у спірних  правовідносинах вимагається правова оцінка саме дописам позивача, з урахуванням  контексту його висловлювань, у тому числі з точки зору забезпечення його права на свободу слова. 
Недотримання відповідачем такої процедури, а саме: не дослідження  детального  змісту дописів позивача з метою встановлення їх характеру, що є визначальним при вирішенні спору,   не дозволяє оцінити питання  про дотримання балансу  між  правом позивача  на свободу слова  та авторитетом служби
Зазначення відповідачем про здійснення  переписки з іншими учасниками групи на теми, зміст яких суттєво підриває авторитет та довіру до органів Національної поліції з боку суспільства та дискредитують звання поліцейського  з відповідною кваліфікацією його дій  за статями 44 Закону України "Про запобігання корупції" є недостатнім аби стверджувати про наявність дисциплінарного проступку, адже такий підхід суперечить принципу презумпції невинуватості, оскільки позивача  де факто  було визнано винним у вчиненні корупційного злочину.
Також, оговорюючи причино-наслідковий зв`язок між діями позивача та негативними наслідками, зокрема, наскільки дії позивача вплинули на авторитет служби, необхідно було враховувати всі чинники, котрі мають значення для правильного вирішення спору, як-от: характеризуючи  матеріали  на самого позивача, відомості про те, хто саме утворив групу в месенджері "Telegram".
Колегія суддів зазначає, що "скріншоти” , які зроблені з мобільного телефону ОСОБА_5 не є безперечними доказами, що підтверджують факт вчинення патрульними поліцейськими, що входили в наведену вище групу в месенджері Telegram корупційних діянь.
Окрім того, дисциплінарною комісією не проведено співставлення номерів у телефонній книзі ОСОБА_5 та контактів у месенджері Telegram, не отримано від позивача його облікового запису у даному месенджері, або його персонального мобільного пристрою.
Відсутні також у висновку службового розслідування відомості про залучення спеціалістів у галузі інформаційних технологій Департаменту для належного фіксування отриманої інформації на електронних носіях та дослідження достовірності такої інформації.
Колегія суддів зазначає, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої, електронний документ, це - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Варто відзначити, що законодавство визначає    “електронним доказом” інформацію в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи.
Відтак, якщо документ в електронній формі містить важливі дані, що можуть розкрити обставини справи, а також є допустимим та прийнятним з точки зору форми та змісту, то такий документ може бути визнаний електронним доказом та прийнятий судом. 
Оригіналом електронного доказу    є примірник електронного документа, веб-сайт (сторінка), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі, які створені електронними засобами та мають візуальну форму, що дає змогу відобразити дані, які вони містять та які є значущими для правильного тлумачення обставин справи, електронними засобами або на папері у формі, придатній для сприйняття їхнього змісту людиною.
Роздрукований скріншот – це електронний доказ у паперовій копії.
Закон встановлює чіткі вимоги до належного засвідчення електронної чи письмової (паперової) копій електронного доказу. Якщо учасник справи подає до суду копію електронного доказу, суд, за клопотанням іншого учасника справи або з власної ініціативи, може витребувати у відповідної особи оригінал поданого нею електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу відсутній, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність його паперової копії, такий доказ не береться судом до уваги.
Процесуальний закон визначає, що електронні копії електронного доказу потрібно засвідчувати кваліфікованим електронним підписом.    
Тому, , якщо учасник справи подає до суду паперову копію електронного доказу, то її він має засвідчити у такому ж порядку, як і копію звичайного письмового доказу – із проставленням напису “згідно з оригіналом”, зазначенням дати, посади та ПІБ того, хто засвідчує, проставленням підпису і печатки.
Разом із тим, у даному спорі, все наявне у суб`єкта владних повноважень листування, яке отримано зі спірних закритих груп, оформлено виключно роздрукованими скріншотами невстановленого походження, які зробленого на невстановленому персональному комп`ютері у невстановлений час.
За таких умов, є підстави вважати, що висновок службового розслідування та зібрані матеріали у справі не містять жодного доказу, яким можливо безперечно звинувачувати позивача у корупційних діяннях.
При цьому, дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила, що позивач позитивно характеризується на службі, йому неодноразово оголошувалася подяка та вручалися почесні грамоти, що вказує на гарне виконання особою своїх службових обов`язків.
А відтак, при оцінці  такого критерію  наскільки дії  позивача підривають авторитет служби, відповідач, не врахувавши характеризуючи матеріали на позивача, котрі у цьому питанні є важливими, не дослідив належним чином та не мотивував  відповідні негативні наслідки відносно авторитету служби. 
Водночас загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії як актів правозастосування, є їхня обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень фактичних і юридичних підстав, а також переконливих і зрозумілих мотивів прийняття таких актів.
Аналогічну правову позицію висловив  Верховний суд  у постанові від 05.03.2020 р у справі № 640/467/19.
За таких о обставин, колегія суддів приходить до висновку, що висновок відповідача  про участь ОСОБА_1  у переписці групи на теми, зміст яких суттєво підриває авторитет та довіру до органів Національної поліції з боку суспільства та дискредитують звання поліцейського утворюють склад дисциплінарного проступку, без надання правової оцінки особистих дописів позивача, неврахування характеризуючих матеріалів на останнього, без неналежного  мотивування  наявності негативних наслідків, свідчить про те, що  рішення про припинення публічної служби позивача  не відповідає  критерію пропорційності, принципу індивідуалізації покарання та не є належно мотивованим.
За таких обставин, висновки оспорюваного наказу не ґрунтується на законі та не можуть слугувати підставою для  накладення дисциплінарного стягнення.
Крім того, підставою для дисциплінарної відповідальності  у вигляді звільнення  позивача слугувало,  зокрема, систематичне порушення вимог абз. 4, 5 пункту 3 розділу ІІоложення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 03 серпня 2017 року №676, шляхом не внесення відповідних відомостей до електронних рапортів після їх опрацювання.
Так, у висновку вказано, що ОСОБА_1 свідомо здійснювалось ігнорування та бездіяльність у дотриманні вимог підпунктів 1, 8 пункту 1 розділу IX Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ 16 лютого 2018 року №111, під час заповнення електронних рапортів за результатами опрацювання завдань.
З вказаного відповідач дійшов висновку про неналежне виконання позивачем службових обов`язків, що також стало підставою для висновку про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.
Поряд з тим, як вбачається з висновку службового розслідування, під час відбирання пояснень у позивача членами дисциплінарної комісії, останньому ставилось питання щодо несення служби та виконання службових обов`язків лише 05.11.2019 року. Стосовно інших дат, а саме: 13.11.2019 року, 17.11.2019 року, 21.11.2019 року, у позивача пояснення не відбирались, обставини не встановлювались, а тому зазначення у висновку службового розслідування про систематичне порушення вимог законодавства шляхом не внесення відповідних відомостей до електронних рапортів після їх опрацювання є необґрунтованим.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що із змісту Наказу  №41 від 11.01.2020  "Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення  від виконання службових обов`язків окремих працівників УПП в Одеській області  ДПП"  вбачається, що службове розслідування порушене по факту  виявлення неналежного виконання  службових обов`язків, про що стало відомо під час моніторингу мережі Інтернет.
По  факту недотримання позивачем порушення приписів  вимог  пункту 5 частини вимог абз. 4, 5 пункту 3 розділу ІІоложення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 03 серпня 2017 року №676, вимог підпунктів 1, 8 пункту 1 розділу IX Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ 16 лютого 2018 року №111 службове розслідування не призначалось, а відтак  позивач фактично був позбавлений  права надати відповідні пояснення.
Вказане підтверджується  положеннями Порядку №893, які  передбачають  права особи , стовно якої проводиться службове розслідування,  надавати  пояснення, подавати  відповідні  документи та матеріали, що стосуються  саме обставин,  які досліджуються.
Також у висновку службового розслідування містяться відомості, що позивач реагував не на всі повідомлення про правопорушення або події, інформація про які надходила за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102» та не здійснював прибуття на місце події для вжиття відповідних заходів реагування, однак жодних доказів вчинення такого порушення висновки службового розслідування не містять, позивач з цього приводу не опитувався.
До того ж висновком службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 на порушення Графіку видачі/прийому табельної вогнепальної зброї та спецзасобів підрозділами УПП в Одеській області ДПП, затвердженому т.в.о. начальника УПП в Одеській області ДПП від 27.07.2019 року ОСОБА_1 самовільно здійснювалось здавання зброї поза визначений час до закінчення часу несення служби.     
Як пояснив позивач, здача зброї раніше визначеного режимом служби часу була обумовлена специфікою служби та вчинялась виключно за наслідком інформування безпосереднього керівництва, а отже ніяким чином не є його самовільним рішенням, а обумовлено умовами несення служби, зокрема участю у брифінгу керівників. При цьому позивач також зазначив, що можлива здача зброї поза час, визначений режимом служби, не є наслідком його винних дій, а обумовлено умовами отримання та здачі зброї, що склалися в УПП в Одеській області ДПП
Матеріали справи не містять жодного доказу, що зазначені порушення службової дисципліни, навіть якщо вони й мали місце, призвели до тяжких наслідків та є несумісними з проходженням служби у поліції та дискредитують звання поліцейського.
Колегія суддів наголошує, що, визначаючи підстави для застосування негативних наслідків для позивача у вигляді звільнення зі служби, необхідно виходити з того, що поняття «дискредитація» перебуває у тісному зв`язку із поняттям «дотримання морально-етичних норм» та передбачає дії, спрямовані на порушення правил професійної етики та моралі, закріплених у нормативно-правових актах спеціального законодавства, які пред`являються до осіб під час здійснення ними службових функцій та у повсякденному житті.
Такі проступки самі по собі або у сукупності підривають довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до працівника органів внутрішніх справ, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого типу стягнення  звільнення зі служби.
При цьому, вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості повинні бути чітко визначені та доведені в межах проведеного службового розслідування.
Як вже зазначалось, висновки службового розслідування не містять належно задокументованих та підтверджених випадків вчинення позивачем дій, що дискредитують звання поліцейського й негативно впливають на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.
Крім того, колегія судів зазначає, що відповідачем не мотивовано неможливості застосування до позивача іншого, передбаченого статтею 13 Дисциплінарного статуту, виду дисциплінарного стягнення, окрім як звільнення з посади, з урахуванням того, що позивач перебуває на службі в органах внутрішніх справ тривалий час, до дисциплінарної відповідальності не притягався та характеризується особою, яка у службовій діяльності дотримується законів, інших нормативних актів, що регламентують діяльність органів внутрішніх справ України, своїх функціональних обов`язків,виконує накази, на зауваження реагує, у колективі поводить себе комунікабельно, здатний переносити труднощі служби, відданий справі служіння нородові України.
Зазначені обставини, на думку колегії суддів , мали бути обов`язково враховані відповідачем при вирішенні питання про застосування до ОСОБА_1 такого виду покарання, як звільнення зі служби в поліції.
Така позиція суду ґрунтується на висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 05.03.2020 у справі №824/126/17-а.
На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів доходить висновку, що Департаментом патрульної поліції не доведено порушення ОСОБА_1 вимог ч.2 ст.8, ч.3 ст.11, п.1,  2  ч.1 ст.18 ЗУ «Про Національну поліцію»,  ст.44 ЗУ «Про запобігання корупції», п.1, 2, 4, 5, 6, 11, 13 ч.3 ст.1, ч.4 ст.5 Дисциплінарного статуту НПУ, абзацу 3 п.3 розділу 3, п.7 розділу 4 Порядку проведення службових розслідувань у НПУ, затвердженого наказом МВС від 07.11.2018 року №893, абзаців 1,2,5 п. 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 року №1179, абзаців 4, 5 п.3 розділу 3 Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал НПУ», затвердженого наказом МВС від 03.08.2017 року №676, пп.1 п.1  та п. 6 розділу 2, пп.1, 8 п.1 розділу 9 Інструкції з організації реагування на заяви та повідомлення, про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) НПУ, затвердженої наказом МВС від 16.02.2018 року №111, Присяги працівника поліції, а також вчинення останнім дій, що підривають авторитет поліції, відповідно до п.7 ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту НПУ.
А відтак, п.13 оскаржуваного наказу № 216 від 08.04.2020 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_6  та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та наказ № 275 о/с від 15.04.2020 року в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки звільнення позивача  відбулося з порушенням вимог чинного  законодавства, а тому його права підлягають захисту шляхом поновлення на роботі на займаній посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Відповідно до ч. 1  ст. 235 КЗпП України  у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог  Закону України «Про запобігання корупції»  іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Частиною 2  статті 235 КЗпП України  передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
З огляду на те, що позивача було протиправно звільнено зі служби в органах Департаменту патрульної поліції з 15 квітня 2020 року, слід стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Відповідно до п.6 розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого  Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. За цим же пунктом нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Згідно п.9 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого  наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016р. №260, при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Згідно довідки Департаменту патрульної поліції від 28.05.2020 року, заробітна плата позивача за останні два місяці, що передували місяцю звільнення у лютому  2020  року заробітна  плата  останнього складала 7098,83 грн., у березні  2020 року – 12868,22 грн відповідно, тобто становить 19967,05  грн.
Кількість  днів у лютому  2020 року - 29, а у березні 2020 року - 31 день, що загалом складає - 60 днів.
Середньоденна  заробітна плата  позивача складає - 332,78 грн. ( 19967,05/60).
Кількість днів  вимушеного прогулу  за період з 16.04.2020 по 16.02.2021 складає 307 днів.
Загальний розмір  середньомісячного грошового забезпечення  за час вимушеного прогулу  складає – 102163,46 грн.  (332,78х 307).
Відповідно до  ст.242 КАС України  судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
В ході розгляду справи апелянт довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач  не надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.
Враховуючи, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини справи та їм надано невірну правову оцінку, колегія суддів, у відповідності до п. 4 ч. 1  ст. 317 КАС України  скасовує судове рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, а понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у суді першої інстанції у розмірі 1682,00 грн. згідно квитанції від 05.05.2020 року підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. 
Керуючись ст.ст. 308, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року скасувати.
Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування  п.13 наказу № 216 від 08.04.2020 року , наказу № 275 о/с від 15.04.2020 року, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати п.13 наказу Департаменту патрульної поліції №216 від 08.04.2020 року «Про застосування до працівників УПП в Одеській області ДПП дисциплінарних стягнень» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності командира взводу №1 роти №6 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Департаменту патрульної поліції №275 о/с від 15.04.2020 року в частині звільнення зі служби в поліції командира взводу №1 роти №6 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 ;
Поновити ОСОБА_1 на посаді командира взводу №1 роти №6 батальйону №2 полку УПП в Одеській області ДПП з 16 квітня 2020 року.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернеста, 3/2, м.Київ, 03048, ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2020 року по  16.02.2021 року у розмірі 102163,46 грн. (сто дві тисячі сто шістдесят три грн.) 46 коп.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернеста, 3/2, м.Київ, 03048, ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) розмір сплаченого судового збору в сумі 1682 грн. 00 коп.(тисяча шістсот вісімдесят дві гривні)
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
                                                      Повний текст постанови складено та підписано 22 лютого 2021 року. 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                       А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                              І. Г. Ступакова