ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3852/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  24 лютого 2021 року                                                                        м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Парінова А.Б.,
                                                                                                    Беспалова О.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування припису,
 
 В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про: 
-          визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області щодо призначення та проведення перевірки від 31.07.2020; 
-          визнання протиправним та скасування припису Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 31.07.2020 № 526-ДК/0244Пр/03/01/-20.
Обґрунтовуючи вимоги, позивачем зазначено, що відповідач здійснив перевірку позивача без встановлених законом підстав на її проведення. Також, позивач зазначив, що самими умовами договору оренди спростовано позицію відповідача стосовно того, що земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням: не для сінокосіння, а для вирощування сільськогосподарської культури (кукурудзи), тобто, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, як то передбачено чинним договором оренди землі від 23.12.2015. Крім того, укладаючи договір оренди землі від 23.12.2015, сторони договору також встановили межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до затвердженої технічної документації із землеустрою, про що склали відповідний акт від 23.12.2015. За вказаних обставин, позивач вважає безпідставним оскаржуваний припис про винесення земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками. До того ж, позивач наполягав на тому, що перевірка   повинна була   відбуватись з дотриманням Закону №877-V. Натомість, перевірка відбулась, без встановлених законом підстав для її перевірки, без повідомлення позивача та без пред`явлення йому наказу та направлення на перевірку.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування обсатвин, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.12.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 24.02.2021.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 23.12.2015 між ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, відповідно до якого, позивачу передана земельна ділянка сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства), загальною площею 11,8794 га, в тому числі сіножатей -  11,8794 га, яка знаходиться на території Васьковецької сільської ради Срібнянського району Чернігівської області, кадастровий номер   7425182000:02:001:1123 (а.с. 35-41).
Пунктами 15 та 16 вказаного договору, передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для   ведення фермерського господарства. Цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення, для ведення фермерського господарства.
У подальшому, проведено державну реєстрацію вищевказаного договору оренди землі (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 29.02.2016 № 28492979), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 51).
18.08.2020   внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права та здійснено заміну орендаря - ОСОБА_1 на   орендаря - Фермерське господарство «Крупський», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 83).
23.07.2020 в.о. начальника ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, відповідно до вимог  Земельного кодексу України,  Законів України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Про охорону земель», Положення про ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308, на підставі листа Прилуцької місцевої прокуратури від 02.07.2020 № 66-7459ВИХ-20, винесено наказ № 526-ДК «Про здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності», пунктом 1 якого наказано здійснити державний контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності, родючістю ґрунтів шляхом проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства під час використання земельної ділянки державної власності, як об`єкта перевірки, на території   Васьковецької сільської ради Срібнянського району Чернігівської області, кадастровий номер 7425182000:02:001:1123 (а.с.75-76).
За результатами перевірки, контролюючим органом було складено акт від 31.07.2020                  № 526-ДК/0411АП/09/01/-20, в якому зазначено про використання земельної ділянки (кадастровий номер 7425182000:02:001:1123) загальною площею 11,8794 га не за цільовим призначенням, чим порушено вимоги статті 96 Земельного Кодексу України та статті 25 Закону України «Про оренду землі».
Також, під час проведення перевірки на місцевості встановлено, що земельна ділянка (кадастровий номер 7425182000:02:001:1123) сільськогосподарського призначення загальною площею 11,8794 га (в т.ч. сіножаті - 11,8794 га) використовується позивачем для сільськогосподарського виробництва, а саме, вирощування кукурудзи та не визначена в натурі (на місцевості) межовими знаками.
Цього ж дня,    державним інспектором ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області        Кононенко Ю.М. винесено припис від 31.07.2020 № 526-ДК/0244Пр/03/01/-20 щодо ОСОБА_1 , яким приписано в 30-ти денний термін з дня отримання припису усунути виявлене порушення земельного законодавства при використанні вказаної земельної ділянки, тобто, оформити правовстановлюючі документи на її використання із зміною цільового призначення, винести земельну ділянку в натурі (на місцевість) межовими знаками або звільнити зайняту земельну ділянку від використання.
Вважаючи дії відповідача по проведенню перевірки та припис протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що під час розгляду спору судом не було встановлено порушень процедури проведення перевірки, а посилання сторони позивача на необхідність керуватись нормами Закону № 877-V, є помилковими, адже, у даному випадку, об`єктом перевірки була земельна ділянка а не суб`єкт господарювання, що врегульовано окремим Законом. Оскільки позивачем при експлуатації орендованої земельної ділянки було порушено умови договору по виду угідь (сіножаті), суд дійшов висновку, що вимоги   державного інспектора у приписі є законними, а виявлені порушення підлягають усуненню.
Апелянт вважає висновки суду першої інстанції помилковими, оскільки самими умовами договору оренди спростовано позицію відповідача стосовно того, що земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням: не для сінокосіння, а для вирощування сільськогосподарської культури (кукурудзи), тобто, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, як то передбачено чинним договором оренди землі від 23.12.2015. Також, апелянт наголошує на необхідності врахування недотримання відповідачем при проведенні перевірки норм Закону України № 877-V. Крім того, на переконання апелянта, суд першої інстанції помилково ототожнює поняття категорії земельних ділянок, виду цільового призначення та видів земельних угідь.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу. (абз. 2 ч. 5 ст. 20 ЗК України)
До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги);                                       б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). (ч. 2 ст. 22 ЗК України)
Громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. (ч. 1  ст. 34 ЗК України)
Відповідно до положень ст. 187 Земельного кодексу України, контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.
Згідно з нормами ст. 188 Земельного кодексу України, державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 482 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», визначено, що організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності є завданнями Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру.
Відповідно до підпункту 25-1 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності; використанням земельних ділянок відповідно до цільового призначення.
Так, правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України від 19.06.2003          № 963-IV «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (далі - Закон №963-IV), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.
За змістом ст. 4 Закону № 963-IV, об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.
Приписами ст. 5 Закону № 963-IV, передбачено, що державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Згідно з ст. 6 Закону № 963-IV, до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать: зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині: додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.
Також, згідно з ст. 9 Закону № 963-IV, державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом, зокрема, проведення перевірок.
Згідно з положеннями ст. 10 Закону № 963-IV, державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема, безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України.
Так, наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 № 308 було затверджено Положення про ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області (а.с. 118-128). В свою чергу, зміни до Положення про Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області в частині повноважень щодо здійснення нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності були зареєстровані 30.11.2016.
Тож, з наведеного слідує, що починаючи з 30.11.2016, Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області здійснює функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів, на що також було звернуто увагу і судом першої інстанції.
Під час розгляду даного спору по суті, судом першої інстанції було досліджено, що позивач обґрунтовує протиправність дій відповідача з проведення перевірки положеннями Закону України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877-V), недотримання яких, на переконання позивача призвело до порушення процедури проведення перевірки, що має наслідком визнання протиправними рішень, прийнятих на підставі її висновків.
З даного приводу слід врахувати, що згідно ст. 2 Закону № 877-V, дія цього закону поширюється на відносини, пов`язані із здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, яким також визначено чіткий перелік відносин, на які поширюється його дія.
Однак, особливості та обмеження перевірок визначені у Законі№ 877-V, на переконання колегії суддів, не відносяться до здійснення Держгеокадастром та його територіальними органами перевірок дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель.
При цьому, що об`єктом  перевірки була не діяльність суб`єкта господарювання, а сама земельна ділянка, з урахуванням чого, слід дійти висновку про те, що норми Закону № 877-V стосуються саме безпосередньо сфери господарської діяльності суб`єктів господарювання та не стосуються перевірок дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель, а тому, у даному випадку, спеціальним законом у спірних правовідносинах є № 963-IV.
Норми Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» стосуються безпосередньо сфери господарської діяльності суб`єктів господарювання та жодним чином не стосуються перевірок дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель.
Відповідно до норм ч. 1 ст. 2 Закону України від 06.10.1998 № 161-XIV «Про оренду землі» (надалі - Закон №161-XIV),   відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
За ч. 1 ст. 24 Закону № 161-XIV, орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання норм і правил.
Згідно пункту 1 договору оренду землі від 23.12.2015, орендарю надано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 11,8794 га, в тому числі сіножатей - 11,8794 га, кадастровий номер 7425182000:02:001:1123   яка знаходиться на території Васьковецької сільської ради Срібнянського району Чернігівської області.
Відповідно до пункту 30 договору, орендар зобов`язаний дотримуватись режиму використання земель згідно цільового призначення та виду угідь.
Згідно кадастрового плану земельної ділянки з експлуатацією земельних угідь, що є невід`ємною частиною договору, земельна ділянка загальною площею 11,8794 га віднесена за видом угідь до сіножатей, визначені в натурі координати меж земельної ділянки.
Тож, надаючи в оренду земельну ділянку сільськогосподарського призначення за видом угідь сіножаті, орендодавець встановив обов`язок для орендаря використовувати її відповідно до цільового призначення та виду угідь, а тому, використання її з метою розорювання та засівання сільськогосподарськими культурами суперечать її цільовому призначенню та умовам договору. У разі погодження сторонами договору одного режиму використання земельної ділянки, з урахуванням її особливостей та призначення в цілому, інша сторона договору не може змінювати умови договору та виконувати інші роботи на вказаній земельній ділянці.
Також, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про необіхдність відхилення доводів сторони позивача в частині того, що на момент здійснення перевірки дотримання вимог земельного законодавства користувачем земельної ділянки було саме Фермерське господарство «Крупський», а не фізична особа - ОСОБА_1 , оскільки зміни до відомостей про суб`єкта іншого речового права - орендаря - Фермерське господарство «Крупський» було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - 18.08.2020, тобто, вже   після   перевірки відповідачем дотримання вимог земельного законодавства та винесення оскаржуваного припису.
Порядок встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначає   Інструкція про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.06.2010   за № 391/17686 (далі - Інструкція).
Згідно пункту 1.2. Інструкції, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.  
Відповідно до п. 2.1. Інструкції, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Згідно п. 2.3. Інструкції, комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.
Відповідно до п. 3.6. Інструкції, встановлення межових знаків здійснюється таким чином, щоб забезпечити можливість їх зберігання і створити якомога менше перешкод для руху пішоходів і транспортних засобів.
Однак, перевіркою на місцевості було встановлено, що земельна ділянка (кадастровий номер 7425182000:02:001:1123) не визначена в натурі (на місцевості) межовими знаками, а використовується для вирощування кукурудзи, одним масивом, про що візуально свідчить однорідність обробітку ґрунтового покриву та агрохімічні заходи використання земель.
Таким чином, вимога   державного інспектора щодо винесення земельної ділянки в натуру (на місцевість) межовими знаками є законною, а виявлене порушення підлягає усуненню позивачем.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим висновок окружного суду про відсутність, у даному випадку, правових підстав для визнання протиправним та скасування припису Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 31.07.2020  № 526-ДК/0244Пр/03/01/-20, з огляду на що, позов не підлягає задоволенню.
Апелянт у скарзі вказує на те, що не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо суті встановлених порушень при проведенні перевірки, оскільки, на його думку, земельна ділянка яка перебуває у нього на праві оренди, була йому надана для ведення фермерського господарства і, відповідно, може використовуватись у будь- який спосіб для сільськогосподарського товарного виробництва. Зазначає, що в розумінні Закону України «Про оренду землі», земельна ділянка, надана в оренду, має використовуватись відповідно до цільового призначення, вказаного в договорі, а тому, на думку апелянта, з його боку відсутні порушення вимог земельного законодавства зокрема статті 96 Земельного кодексу України, оскільки земельна ділянка використовується ним саме для ведення фермерського господарства.
Колегія суддів з даного приводу вважає за необхідне вказати на те, що згідно кадастрового плану земельної ділянки з експлікацією земельних угідь, що є невід`ємною частиною договору, земельна ділянка загальною площею 11,8794 га кадастровий номер 7425182000:02:001:1123 віднесена за видом угідь до сіножатей. Додатком 4 до постанови Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012, визначено Перелік угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь, в якому зазначені групи (види) угідь. Зазначеним переліком визначено, що рілля - землі, що систематично оброблюються і використовуються для посіву різноманітних сільськогосподарських культур. До ділянок ріллі не належать сіножаті й пасовища, що розорані з метою їхнього докорінного поліпшення. В ході проведення перевірки на місцевості 31.07.2020 було встановлено, що весь польовий масив, де знаходиться земельна ділянка, використовується орендарем для сільськогосподарського виробництва, а саме, вирощування кукурудзи. З огляду на предмет та умови договору оренди землі від 23.12.2015, в оренду для ведення фермерського господарства були передані кормові угіддя (сіножаті), а не рілля. Враховуючи роль і мету сіножатей, використання земельної ділянки, що є сіножаттю, з метою розорювання та засівання сільськогосподарськими культурами суперечить статусу цих сільськогосподарських угідь. Тож, відповідно, якщо за договором оренди земельна ділянка, що передана в користування, за видом угідь є сіножаттю, а використовується для вирощування сільськогосподарських культур, то здійснюється відхилення без належного дозволу власника земельної ділянки від затвердженого в установленому порядку проекту землеустрою Надаючи в оренду для ведення фермерського господарства земельну ділянку сільськогосподарського призначення кормові угіддя (сіножаті), Головне управління, як розпорядник земель державної власності, встановив обов`язок для орендаря використовувати її відповідно до цільового призначення та виду угідь, а тому, розорювання її та засівання сільськогосподарськими культурами суперечить її цільовому призначенню та виду її використання.
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та не дають підстав для скасування/зміни оскаржуваного рішення суду.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
        
   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 р. - залишити без змін.

          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                            О.М. Ганечко

Судді                                                                                                         А.Б. Парінов

                                                                                                      О.О. Беспалов