ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" лютого 2021 р.           Справа№ 905/207/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Скрипки  І.М. 
          Тищенко А.І. 

секретар судового засідання: Бендюг І.В.
за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 16.02.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 (повний текст складено 01.12.2020)
у справі №905/207/19 (суддя Андреїшина І.О.)
за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» 
до Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 
про визнання договору постачання природного газу поновленим та визнання додаткової угоди укладеною,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (далі, позивач або ОКП «Донецьктеплокомуненерго») звернулося до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі, відповідач або АТ «НАК «Нафтогаз України») про:
- визнання договору постачання природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (із реквізитами ПАТ «Донецькоблгаз») № 3673/18-БО-6, укладеним 16.10.2018 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ОКП «Донецьктеплокомуненерго» поновленим на строк з 01.12.2018 до 30.04.2019 (включно), з урахуванням всіх змін та доповнень, які були чинними до моменту поновлення договору;
- визнання укладеною додаткової угоди №4 до договору постачання природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (із реквізитами ПАТ «Донецькоблгаз») №3673/18-БО-6, укладеного 16.10.2018 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на строк з 01.12.2018 до 30.04.2019 (включно) на умовах, які були запропоновані, в редакції позивача.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач безпідставно ухилився від укладення з ним договору на постачання природного газу, тоді  як обов`язок укласти такий договір на постачання природного газу виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які є бюджетними установами/організаціями з 01.12.2018 до 30.04.2019 (включно) встановлений Законом України «Про ринок природного газу» та постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», а також розпорядження Кабінету Міністрів України №717-р «Деякі питання опалювального сезону 2018/2019 року» від 03.10.2018.  
Відповідно до ухвали Господарського суду Донецької області від 29.01.2019 матеріали справи за позовом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» передано до Господарського суду міста Києва за встановленою підсудністю.   

Історія справи, короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.06.2019 у справі №905/207/19 у позові відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не доведено розірвання договору на постачання природного газу від 06.11.2018 №ПГ-С/18-011/16. Поряд з цим, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, місцевий господарський суд дійшов висновку, що ПАТ «ВК «Укрнафтобуріння» було діючим постачальником природного газу для позивача на момент звернення останнього до відповідача з проектом спірної додаткової угоди. 
Також суд зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів (зокрема - первинних документів, на які посилається позивач) на підтвердження відсутності заборгованості позивача перед ПАТ «ВК «Укрнафтобуріння» як постачальником за договором постачання природного газу від 06.11.2018 № ПГ-С/18-011/16 та доказів на підтвердження надання позивачеві підтвердження щодо відсутності такої заборгованості. Таким чином, позивачем не доведено місцевому господарському суду обґрунтованості вимог у частині визнання договору постачання природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (із реквізитами ПАТ «Донецькоблгаз») 16.10.2018 №   3673/18-БО-6, укладеного між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ОКП     «Донецьктеплокомуненерго», поновленим на строк з 01.12.2018 до 30.04.2019 (включно), з урахуванням всіх змін та доповнень, які були чинними до моменту поновлення договору, та не доведено погодження сторонами істотних умов додаткової угоди №4 з урахуванням приписів Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 (колегія суддів у складі: Кравчук Г.А., Яковлєв М.Л., Куксов В.В.)  вказане рішення Господарського суду міста Києва залишено без змін. 
Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.08.2019 у справі №905/207/19 частково задоволено касаційну скаргу обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», рішення  Господарського суду міста Києва від 14.06.2019 та постанову  Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 у справі  №905/207/19 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції наголосив на тому, що у постановах Верховного Суду (від 11.02.2020 у справі №910/854/19,  від 22.01.2020 у справі №905/204/19, від 13.03.2020 у справі №905/209/19, від 03.03.2020 у справі №905/208/19), на які посилається скаржник у своїй касаційній скарзі, міститься висновок про те, що:
- положення статті 117 Конституції України, статті 179 Господарського кодексу України, Закону України «Про ринок природного газу», розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №717-р «Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року» та пункту 3 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу укладення такого договору є обов`язковим для відповідача;
- законодавством не встановлено обов`язку ПАТ  «ВК «Укрнафтобуріння» як постачальника природного газу надавати ОКП «Донецьктеплокомуненерго» довідку про відсутність заборгованості за поставлений природний газ або підписувати акт взаєморозрахунків, який може бути підтвердженням відсутності заборгованості за поставлений газ; 
- у постановах від 03.03.2020 №905/208/19 та від 12.03.2020 №905/209/19 Верховним Судом також не прийнято доводи скаржника про те, що неузгодженість дій між позивачем та ПАТ «ВК Укрнафтобуріння» в частині обміну документами не є підставою для застосування врегулювання спору в судовому порядку, тим більше для визнання укладеною спірної додаткової угоди за відсутності належних для цього правових підстав, оскільки підставою для врегулювання спору в судовому порядку є не неузгодженість дій між позивачем та ПАТ «ВК Укрнафтобуріння», а порушення відповідачем частини третьої статті 179 Господарського кодексу України внаслідок невчинення з його боку дій щодо укладення договору, умови якого є обов`язковими для учасників спірних правовідносин.
Однак, судами попередніх інстанцій вказані висновки не були враховані, крім того, в матеріалах справи наявний лист від 21.12.2018 №юр/3155, який долучений до відзиву на позовну заяву та якому суди попередніх інстанцій також не надали оцінки.
Також, ухвалюючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на висновки, викладені Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у справі №910/854/19 за позовом ОКП  «Донецьктеплокомуненерго» до НАК «Нафтогаз України» про визнання договору укладеним, до розгляду якої зупинялось провадження у даній справі.
За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №905/207/19 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано укладеною додаткову угоду №4 до Договору постачання природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (із реквізитами ПАТ «Донецькоблгаз») №3673/18-БО-6 від 16.10.2018 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; код ЄДРПОУ 20077720) та Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» (84307, Донецька область, місто Краматорськ, провулок Земляний, будинок 2; код ЄДРПОУ 03337119) на строк з 01.12.2018 року до 30.04.2019 року (включно) на умовах, які були запропоновані, в редакції, зазначеній у пункті 2 резолютивної частини рішення.
Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» судовий збір в сумі 1921 грн 00 коп.
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що норми Закону України «Про ринок природного газу», постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 №717-р «Деякі питання опалювального сезону 2018/2019 року», Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 зобов`язують відповідача укласти спірний договір, оскільки відповідач наділений спеціальними обов`язками (щодо постачання природного газу виробникам теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню). Отже, будучи ліцензіатом та монополістом з постачання природного газу, відповідач зобов`язаний здійснювати постачання природного газу для вироблення теплової енергії іншим категоріям споживачів, у тому числі бюджетних установ та організацій.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач неправомірно відмовив позивачу в укладенні договору з підстав ненадання довідки або акту звірки розрахунків від ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» про відсутність простроченої заборгованості позивача за поставлений природний газ з огляду на доведення позивачем факту відсутності такої заборгованості. При  цьому, позивач вчиняв дії з метою отримання від ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» довідки шляхом звернення до останнього з листом №юр/3063 від 14.12.2018 з проханням підписати акт звірки взаєморозрахунків та додаткову угоду до Договору №ПГ-С/18-011/16/1 від 06.11.2018 про повне та належне виконання сторонами зобов`язань за договором, проте відповіді на це не отримав. Суд зазначив, що обов`язок споживача підтвердити відсутність заборгованості за поставлений газ перед попереднім постачальником шляхом надання довідки такого постачальника має кореспондувати обов`язок постачальника надати споживачу таку довідку або підписати акт звірки взаєморозрахунків. Водночас, обов`язок постачальника природного газу надати споживачу довідку про відсутність заборгованості за поставлений природний газ або підписати акт взаєморозрахунків законодавчо не встановлений.        

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 23.12.2020 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №905/207/19 в частині задоволених позовних вимог.
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до наступного:
- законодавство не покладає на відповідача безумовний обов`язок укласти з позивачем договір на постачання природного газу;
- відповідно до пункту 4 Правил  постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 №2496, для укладення договору постачання природного газу споживач обов`язково має надати постачальнику довідку (акт звірки розрахунків) про відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений перед діючим постачальником природний газ, підписану діючим постачальником. Оскільки у спірний період постачальником природного газу для позивача було ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння», то позивач на виконання вказаних Правил мав надати відповідачу довідку (акт звірки розрахунків) про відсутність простроченої заборгованості позивача перед ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння», чого позивачем зроблено не було, а відтак, порушено положення вказаних Правил;
- судом залишено без уваги, що укладення додаткової угоди до договору про постачання природного газу між позивачем та відповідачем на минуле суперечить приписам чинного законодавства;
- постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2020 у справі №640/5884/19 було задоволено позов Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», визнано протиправними та нечинними окремі положення  розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2018 року №717-р «Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року», відтак, дане розпорядження було помилково застосоване судом першої інстанції до правовідносин сторін у даній справі.
У тексті апеляційної скарги апелянтом порушено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Узагальнені доводи та заперечення позивача 

25.01.2021 позивач подав через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Узагальнені доводи відзиву позивача на апеляційну скаргу зводяться до наступного:
- із приводу доводів апелянта про відсутність норми закону, яка вказує на обов`язковість укладення Додаткової угоди до Договору постачання природного газу між позивачем та відповідачем, позивач зазначив, що судом першої інстанції  цілком правомірно вказано, що укладення спірного Договору  є обов`язковим для сторін в силу приписів статті 179 Господарського кодексу України  та Закону України «Про ринок природного газу».
- між сторонами існували відносини на підставі укладеного Договору на постачання природного газу №3673/18-ЮО-6 від 16.10.2018, умови якого передбачені нормативним актом обов`язкової дії, при цьому спірне питання виникло щодо пролонгації даного Договору на весь опалювальний період шляхом укладення додаткової угоди. При цьому, вимога відповідача щодо пред`явлення довідки про відсутність заборгованості перед діючим постачальником є незаконною;
- стосовно доводів скаржника про неможливість укладання додаткової угоди до договору між позивачем та відповідачем на минуле позивач зазначив, що чинним законодавством не заборонено сторонам укладати правочини щодо урегулювання своїх правовідносин, які вже мали місце, а аргументи відповідача є виключно намаганням уникнути укладення спірного договору в межах даної справи;
- результат розгляду адміністративної справи №640/5884/19 щодо визнання протиправними деяких пунктів розпорядження КМУ №717-р не має жодного впливу на розгляд даної справи, оскільки визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним, за відсутності іншого визначеного судом моменту, означає втрату чинності таким актом з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням. Постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2020 у справі №640/5884/19 не містить іншого визначеного судом моменту втрати чинності розпорядження КМУ №717-р, а тому ці положення втрачають чинність саме з 25.06.2020. При цьому, додаткова угода №4 до Договору, яка є предметом розгляду даної справи, припиняє свою дію 30.04.2019. Крім того, ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31.07.2020 у справі №640/5884/19 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2020;
- наразі вже склалася стала судова практика Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах (господарські справи №910/854/19, №905/204/19, №905/209/19, №905/208/19). 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у справі №905/207/19 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Іоннікової І.А.
У процесі здійснення підготовчих дій відповідно до статті 267 Господарського процесуального кодексу України 18.01.2021 суддя Північного апеляційного господарського суду Іоннікова І.А. заявила про самовідвід від розгляду справи №905/207/19.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 заяву судді Іоннікової І.А. про самовідвід від розгляду справи №905/207/19 задоволено. Матеріали справи №905/207/19 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень статті 32 Господарського процесуального кодексу України.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» у справі №905/207/19 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Михальської Ю.Б., суддів: Тищенко А.І., Скрипки І.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 поновлено Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №905/207/19, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №905/207/19 на час апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №905/207/19, розгляд апеляційної скарги призначено на 16.02.2021.
У судовому засіданні 16.02.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання 16.02.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.
Представник позивача у судовому засіданні просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.
Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

16.10.2018 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (у подальшому змінило найменування на Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України») як постачальником та Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» як споживачем було укладено Договір №3673/18-БО-6 постачання природного газу, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (далі, Договір; том 1, а.с. 20-24).
Відповідно до пункту 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. 
Згідно з пунктом 12.1. Договору останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2018 року до 17 жовтня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
У підпункті 1 пункту 11.3. Договору сторони погодили порядок внесення змін до договору, зокрема зазначивши, що усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін.
Зміни до договору, викладені не у формі додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору, не можуть бути застосовані до відносин сторін за цим договором (підпункт 2 пункту 11.3. Договору).
Між сторонами справи були укладені додаткові угоди до Договору, а саме: Додаткова угода від 26.10.2018 №1, Додаткова угода від 29.10.2018 №2, Додаткова угода від 12.11.2018  №3, якими, зокрема, внесено зміни до обсягів природного газу, що підлягав постачанню за договором, та пролонговано строк дії договору (та реалізації природного газу) до 30 листопада 2018 року (включно). Всі додаткові угоди укладені за ініціативою АТ «НАК «Нафтогаз України» (том 1, а.с. 30, 31, 36).
28.11.2018 листом за вих. №юр/2943 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867  на електронну адресу відповідача позивачем направлено проект Додаткової угоди №4 щодо пролонгації строку дії Договору №3673/18-БО-6 до 30.04.2019 включно (том 1, а.с. 45-50).
Відповідач листом від 05.12.2018 за вих. №26-7710/1.2-8 повернув проект Додаткової угоди №4 без підписання на доопрацювання, посилаючись на те, що АК «Нафтогаз України» не було постачальником природного газу в жовтні-листопаді 2018 року для ОКП «Донецьктеплокомуненерго» (том 1, а.с. 51-52).
27.12.2018 позивач повторно надіслав відповідачу для підписання доопрацьовану Додаткову угоду №4 до Договору №3673/18-БО-6 та просив надати номінацію на грудень (том 1, а.с. 53-58).
Листом від 29.12.2018 за №28-8408/1.2-18 відповідач повторно повернув без підписання проект Додаткової угоди №4, зазначивши про ненадання позивачем письмової довідки про відсутність простроченої заборгованості за використаний ресурс (природний газ) ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» та посилаючись на відсутність правових підстав для встановлення договірних відносин з позивачем, оскільки підприємству у грудні 2018 року не надавались номінації та постачання природного газу не здійснювалось (том 1, а.с. 59).
Спір між сторонами у даній справі виник у зв`язку з наявністю або відсутністю правових підстав для спонукання відповідача до укладення договору на постачання природного газу виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, між АТ «НАК «Нафтогаз України» та       ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на строк з 01.12.2018 до 30.04.2019 на умовах, запропонованих позивачем, та у зв`язку з відмовою відповідача підписати Додаткову угоду № 4 до Договору постачання природного газу від 16.10.2018 № 3673/18-БО-6, якою продовжується строк дії договору до 30.04.2019 (включно) та яку відповідач, за твердженням позивача, зобов`язаний укласти в силу закону. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно статті 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, враховуючи вказівки, викладені у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.08.2019 у даній справі, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.
Основною метою діяльності Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» відповідно до пункту 4.1. Статуту останнього є виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках), транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії у вигляді пари та гарячої води споживачам, у порядку, встановленому законодавством.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про ринок природного газу» одним із принципів функціонування ринку природного газу є забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу.
Частиною 1 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.
До обов`язків споживачів відповідно до пункту 1 частини 2 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» віднесено укладення договору про постачання природного газу.
Відповідно до статті 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.
Частиною 1 статті 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно з положеннями статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.
Частинами 1-3 статті 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.
Відповідно до частини 3 статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Постачальники природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки, та їх структурні підрозділи у двомісячний строк укладають із споживачами нові договори (додаткові угоди) із зазначенням відповідного поточного рахунку із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, виключно на такий рахунок (абз. 7 частини 6 статті 11 Закону України «Про ринок природного газу»). 
Постановою Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018 було затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, яке визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, зокрема для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.
Даним Положенням покладаються такі спеціальні обов`язки на ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», зокрема, постачати природний газ на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням, виробникам теплової енергії, а саме виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів (фізичні або юридичні особи, які використовують теплову енергію на підставі договору).
Розпорядженням Кабінету Міністрів України №717-р від 03.10.2018 «Деякі питання опалювального сезону 2018/2019 року» встановлено обов`язок з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального сезону 2018/2019 року Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» укласти до 15 жовтня 2018 року договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, разом з операторами газотранспортних та газорозподільних систем забезпечити протягом опалювального сезону 2018/19 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, для надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води населенню в необхідних обсягах. 
Відповідно до абз. 13 пункту 5 Розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (далі, Правила №2496), постачальник зі спеціальними обов`язками - суб`єкт господарювання, на якого відповідно до статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» Кабінетом Міністрів України покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу певній категорії споживачів та який не має права відмовити таким споживачам в укладенні договору постачання природного газу.
Постачальники із спеціальними обов`язками, на яких в установленому порядку покладений обов`язок постачати природний газ певній категорії споживачів, у тому числі в певних обсягах, не мають права відмовити таким споживачам, об`єкти яких знаходяться на закріпленій території цих постачальників, в укладанні договору постачання природного газу (з урахуванням певних обсягів та цін, якщо вони будуть встановлені для постачальника) за умови дотримання цими споживачами вимог цих Правил та чинного законодавства України (пункту 8 Розділу ІІ Правил №2496).
Таким чином, у розумінні статті 179 Господарського кодексу України на позивача покладено обов`язок безперебійного забезпечення комунальними послугами (теплопостачання та гарячого водопостачання) споживачів, який може бути виконаний за умови постачання природного газу, необхідного для вироблення теплової енергії.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягає такий вид господарської діяльності, як діяльність на ринку природного газу, яка ліцензується з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про ринок природного газу».
Згідно пункту 27 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачальник природного газу - це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу.
Отже, норми спеціального закону в сфері постачання природного газу (Закон України «Про ринок природного газу») унеможливлюють закупівлю природного газу в постачальника, який не має відповідної ліцензії.
Підпунктом 3 пункту 1 Розділу 2 Правил №2496 передбачено, що підставою для постачання природного газу є наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов.
Згідно з пунктом 2 Розділу 2 Правил №2496 постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
Таким чином, відповідач наділений спеціальними обов`язками (щодо постачання природного газу виробникам теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню), відтак, будучи ліцензіатом та монополістом з постачання природного газу, зобов`язаний здійснювати постачання природного газу для вироблення теплової енергії іншим категоріям споживачів.
Відповідно до частин 3, 4 статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону, щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.
Таким чином, наведені приписи законодавства є імперативними та визначають, що постачання природного газу відбувається виключно на підставі укладеного договору.
У зв`язку з цим колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що укладення договору на постачання природного газу є обов`язковим.
Щодо заперечень відповідача в частині відсутності довідки (акту звірки взаєморозрахунків) про відсутність простроченої заборгованості позивача за поставлений природний газ перед діючим постачальником за поставлений природний газ, підписану діючим постачальником, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне. 
Однією із підстав для постачання природного газу споживачу згідно з пунктом 1 Розділу 2 Правил №2496 є відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.
Укладення договору постачання природного газу здійснюється з урахуванням таких вимог: споживач має право укласти договір постачання природного газу з будь-яким постачальником за умови відсутності простроченої заборгованості за поставлений природний газ перед діючим постачальником (пункт 3 Розділу 2 Правил №2496).
Пунктом 4 Розділу 2 Правил №2496 передбачено, що для укладення договору постачання природного газу споживач має надати постачальнику такі документи, зокрема, довідку (акт звірки розрахунків) про відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений газ перед діючим постачальником, підписану діючим постачальником (за його наявності).
Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» листом №юр/3155 від 21.12.2018 (том 1, а.с. 150-151) зазначило, що до грудня 2018 року працювало із наступними постачальниками природного газу:
- ПАТ «Донецькоблгаз»№01/11/17 від 01.11.2017 на період з 01.11.2017 року по 30.11.2018. Заборгованість за договором відсутня.
- ТОВ «Маргаз» № 2090-2019 від 17.069.2018 на період з 01.10.2018 року по 30.11.2018. Заборгованість за договором відсутня.
- ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння». Заборгованість за договором відсутня.
Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» зазначило, що ним надані до ПАТ «НАК «Нафтогаз України», зокрема, довідка про відсутність заборгованості перед ПАТ «Донецькоблгаз» та акт звіряння розрахунків з ТОВ «Маргаз».
Також до листа № юр/3155 від 21.12.2018 про укладення договору позивачем додано довідку про відсутність заборгованості перед ПАТ «Донецькоблгаз» від 11.12.2018 №15/1-3667 та акт звірки взаєморозрахунків з ТОВ «Маргаз».
Також позивачем було додано копію договору на постачання природного газу  №ПГ-С/18-011/16 від 06.11.2018 з ПАТ «ВК «Укрнафтобуріння», копію акту приймання-передачі на обсяг газу 50,865 тис.куб.м. з ПАТ «ВК «Укрнафтобуріння», копію рахунку з ПАТ «ВК «Укрнафтобуріння» на оплату №ПГ-С/18-18/11-16/1 від 23.11.2018 на суму 651 074, 04 грн., копію листа від 14.12.2018 №юр/3063 з додатками на адресу ПАТ «ВК «Укрнафтобуріння», а також копії платіжних доручень про проведену оплату за договором №ПГ-С/18-18/11-16/1 від 23.11.2018. При цьому, позивач зазначив, що він надіслав на адресу ПАТ «ВК «Укрнафтобуріння» підписану з його боку додаткову угоду про повне належне виконання договору та його припинення разом з актом звіряння взаєморозрахунків, але на теперішній час контрагент так і не підписав та не повернув згадані документи.
Із вищевказаних документів вбачається, що 06.11.2018 між позивачем та ПАТ «ВК «Укрнафтобуріння» було укладено Договір № ПГ-С/18-011/16/1 постачання природного газу, на виконання умов якого ПАТ «ВК «Укрнафтобуріння» поставило позивачу природний газ у кількості 50, 865 тис.куб.м. на суму 651 074,04 грн., що підтверджується актом приймання-передачі від 30.11.2018. 
Відсутність заборгованості позивача перед «ВК «Укрнафтобуріння» за договором на постачання природного газу №ПГ-С/18-011/16 від 06.11.2018 встановлена, зокрема, у постанові Північного апеляційного господарського суду від 11.09.2019 у справі  №910/854/19, залишеній без змін постановою касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.02.2020 у справі  №910/854/19.
Так, у межах справи №910/854/19 встановлено, що отриманий від ПАТ «ВК «Укрнафтобуріння» природний газ був повністю оплачений позивачем, що підтверджується платіжними дорученнями №31 від 23.11.2018 на суму 10 000,00 грн., №32 від 26.11.2018 на суму 100 000,00 грн., №47 від 27.11.2018 на суму 100 000, 00 грн., №77 від 28.11.2018 на суму 10 000,00 грн., №1247 від 29.11.2018 на суму 50 000,00 грн., №1274 від 29.11.2018 на суму 100 000,00 грн., №1319 від 03.12.2018 на суму 25 000,00 грн., №1322 від 04.12.2018 на суму 52 000,00 грн., №1321 від 04.12.2018 на суму 4 000,00 грн., №1323 від 04.12.2018 на суму 180 074,04 грн., №1355 від 12.12.2018 на суму 20 000,00 грн.
Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Таким чином, обставини, встановлені судами у справі №910/854/19, мають преюдиційне значення та не підлягають повторному доведенню.
Отже, аналіз вищевказаних документів свідчить про те, що позивач повністю розрахувався з ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» за поставлений природний газ і заборгованості перед останнім не має.
При цьому, позивач вчиняв дії з метою отримання від ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» довідки шляхом звернення до останнього з листом №юр/3063 від 14.12.2018 з проханням підписати акт звірки взаєморозрахунків та додаткову угоду до Договору №ПГ-С/18-011/16/1 від 06.11.2018 про повне та належне виконання сторонами зобов`язань за договором, проте відповіді на це не отримав.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що обов`язку споживача підтвердити відсутність заборгованості за поставлений газ перед попереднім постачальником шляхом надання довідки такого постачальника має кореспондувати обов`язок постачальника надати споживачу таку довідку або підписати акт звірки взаєморозрахунків. Водночас, обов`язок постачальника природного газу надати споживачу довідку про відсутність заборгованості за поставлений природний газ або підписати акт взаєморозрахунків законодавчо не встановлений.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку про доведеність позивачем факту відсутності заборгованості перед ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння» та вважає, що відповідач неправомірно відмовив позивачу в укладенні договору з підстав ненадання довідки або акту звірки розрахунків від ПрАТ «ВК «Укрнафтобуріння», які б підтверджували відсутність простроченої заборгованості позивача за поставлений природний газ. 
У відповідності до частин 3, 4 статті 181 Господарського кодексу України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини 1 цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.
Однак, матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем вимог вказаної норми за наявності обґрунтованих заперечень щодо наданого позивачем проекту спірного договору.
Заперечуючи проти позову, відповідач також зазначає, що аналіз чинного законодавства України, що регулює відносини у сфері газопостачання, дає підстави вважати, що укладення договору постачання природного газу на минуле є таким, що суперечить встановленому порядку газопостачання, зокрема, пункту 1 Розділу ІІ Правил №2496 та частини 2 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу», оскільки існує процедура підтвердження обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача і вона на законодавчому рівні виключає можливість здійснення у минулих періодах поставки природного газу та розподілу природного газу оператором ГРМ. Таким чином відповідач вважає, що у разі задоволення позову договір про постачання природного газу фактично буде укладений після спливу строку, наданого постачальнику для виконання обов`язку щодо поставки газу, що позбавить його можливості виконати умови договору належним чином та може мати несприятливі економічні наслідки для постачальника у вигляді застосування до нього господарських санкцій, а відтак - порушить його права. 
Колегія суддів апеляційного господарського суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вказані аргументи відповідача є безпідставними, оскільки чинним законодавством України не заборонено сторонам укладати правочини щодо урегулювання своїх правовідносин, які вже мали місце. Зокрема, в силу приписів частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.
Зі змісту  розпорядження Кабінету Міністрів України №717-р від 03.10.2018  вбачається, що укладений Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» договір на постачання природного газу має охоплювати весь період опалювального сезону 2018/2019, у зв`язку з чим позивачем у спірній угоді правомірно визначено строк дії договору до 30 квітня 2019 року.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про визнання укладеною додаткової угоди №4 між ним та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до договору постачання природного газу №3673/18-БО-6 від 16.10.2018 в редакції позивача є обґрунтованими та правомірними, а тому підлягають задоволенню.
Водночас, місцевий господарський суд правильно зазначив, що вимога позивача про визнання договору постачання природного газу №3673/18-БО-6 від 16.10.2018 поновленим на строк з 01.12.2018 до 30.04.2019 (включно) не є ефективним способом захисту порушених прав позивача, оскільки встановлює юридичний факт, тоді як відновлення прав позивача можливе шляхом встановлення певного правовідношення, що виникає на підставі відповідного правочину.
Доводи апеляційної скарги відповідача про неможливість застосування до спірних правовідносин розпорядження Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2018 року №717-р «Деякі питання опалювального сезону 2018/19 року», оскільки його окремі положення було визнано протиправними та нечинними постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2020 у справі №640/5884/19, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки відповідно до частини 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2020 у справі №640/5884/19 не містить іншого визначеного судом моменту втрати чинності розпорядження КМУ №717-р, а тому ці положення втрачають чинність саме з 25.06.2020. При цьому, додаткова угода №4 до Договору, яка є предметом розгляду даної справи, припиняє свою дію 30.04.2019.
Отже, результат розгляду адміністративної справи №640/5884/19, за вищенаведених обставин, не впливає на розгляд справи №905/207/19.
Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
          При вирішенні даного спору судом апеляційної інстанції у відповідності до частини 4  статті 236 Господарського процесуального кодексу України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховані висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладені у постановах від 22.01.2020 у справі №905/204/19, від 11.02.2020 у справі №910/854/19, від 03.03.2020 у справі №905/208/19 та від 12.03.2020 у справі №905/209/19. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10.05.2011, пункт  58).
Відтак, усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім наведених у мотивувальній частині постанови взяті судом до уваги, однак не спростовуються висновків суду про часткове задоволення позовних вимог у даній справі.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доводи апеляційної скарги відповідача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
          Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №905/207/19 залишити без задоволення.
          Рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 у справі №905/207/19 залишити без змін.
Матеріали справи №905/207/19 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 02.03.2021.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                І.М. Скрипка

                                                                                А.І. Тищенко