П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/4710/20	
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.
          Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Крусяна А.В.,
          Яковлєва О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020р. про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради в особі міського голови про визнання протиправним та скасування рішення №121, зобов`язати вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2020р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради в особі міського голови, в якому просив визнати протиправним та скасування рішення №121 «Про надання дозволу на списання багатоквартирних житлових будинків з балансів комунальних підприємств Миколаївської міської ради та інших юридичних осіб, які утримують житловий фонд міста» та зобов`язати прийняти нове рішення.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020р. позовну заяву залишено без руху та зобов`язано позивача у десятиденний строк з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати докази сплати судового збору в сумі 840,8грн..
В подальшому, 16 листопада 2020р. Миколаївським окружним адміністративним судом прийнято ухвалу, якою позовну заяву повернуто позивачу на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене судове рішення, і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок щодо необхідності повернення позовної заяви, так як позивача належним чином не сповіщено про залишення без руху його позовної заяви, а як наслідок він не міг усунути недоліки своєї позовної заяви у встановлені строки.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення скарги, скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись судова колегія, виходячи з наступного.
Так, згідно ч.1 ст.169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених ст.160,161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Положеннями ч.2 вказаної статті встановлено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Згідно п.1 ч.4 вказаної статті, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Частиною 7 вказаної статті встановлено, що ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. У разі  скасування ухвали про повернення позовної заяви  за результатами її перегляду та направлення справи для продовження розгляду суд не має права повторно повертати позовну заяву.
Згідно ч.6 ст.251 КАС України, днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно ч.1 ст.131 КАС України, учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному ст.129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Як вбачається із матеріалів справи, що ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020р. позовну заяву залишено без руху та зобов`язано позивача у десятиденний строк з дня вручення ухвали усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати докази сплати судового збору в сумі 840,8грн..
У даному випадку, копію зазначеної ухвали - 30.10.2020р. (згідно списку розсилки поштової кореспонденції) направлено позивачу поштою що підтверджується матеріалами справи (а.с.54).
Крім того, копію зазначеної ухвали - 30.10.2020р. (згідно довідки про доставку електронного листа) направлено позивачу електронною поштою, яка зазначена позивачем у його позовній заяві,  що підтверджується матеріалами справи (а.с.55).
При цьому, жодного сповіщення щодо належного повідомлення позивача, що передбачає про залишення його апеляційної скарги без руху до суду не надходило.
В свою чергу, позивачем у межах встановленого 10-денного строку не усунуто недоліків позовної заяви, а тому судом першої інстанції зроблено висновок про наявність підстав для повернення його позовної заяви.
Проте, колегія суддів вважає передчасними зазначені висновки суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, судова колегія зазначає, що в позовній заяві позивач, крім поштової адреси, зазначив номер засобу зв`язку (мобільний номер телефону), проте суд першої інстанції, не отримавши повідомлення (про доставлення поштового відправлення), не сповістив позивача за допомогою інших засобів зв`язку про залишення його апеляційної скарги без руху, в порядку, визначеному ст.129 КАС України.
В даному випадку, необхідність сповіщення учасників справи про залишення без руху їхніх позовних заяв та апеляційних скарг усіма наявними засобами зв`язку неодноразово зазначалась Верховним Судом, зокрема, у постанові від 12 серпня 2019р. (справа №1340/5463/18), у постанові від 30 вересня 2019р. (справа №1740/1950/18), у постанові від 30 березня 2020р. (справа №240/2765/19).
Окрім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), сформовану в рішенні від 08 листопада 2018р., у справі «Созонов та інші проти України», в якій ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов до висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки чи інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 4 грудня 1995р. у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950р. (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000р. у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998р. у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п.1 ст.6 Конвенції.
За змістом ч.11 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а також зважаючи на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, вказане призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 311, 312, 320, 325, 328 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020р. про повернення позовної заяви – скасувати.
Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради в особі міського голови про визнання протиправним та скасування рішення №121, зобов`язати вчинити певні дії – направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту постановлення, остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                                Ю.М. Градовський

Судді:                                                                                          А.В. Крусян

                                                                                                      О.В. Яковлєв